Справа № 496/8348/25
Провадження № 2/496/1016/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
Головуючої судді - Шаньшиної М.В.
за участю:
секретаря судового засідання - Ткаченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свій позов, позивач мотивувала тим, що ОСОБА_2 записана матір`ю, а ОСОБА_3 , записаний батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Майже від народження дитина проживає з позивачем та її чоловіком, ОСОБА_5 , оскільки донька позивача - мати дитини ОСОБА_2 , покинула дитину на позивача та перестала здійснювати батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої дитини. Батько дитини, ОСОБА_3 , також фактично відмовився від дитини, у зв`язку з чим дитина фактично залишилася без батьківського піклування, оскільки батьки ведуть асоціальний спосіб життя та їх місце знаходження станом на сьогоднішній день достеменно невідоме. Батьки дитини не здійснюють свої батьківські обов`язки належним чином, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутись до органу опіки та піклування за місцем її проживання з метою вирішення питання щодо позбавлення їх батьківських прав по відношенню до своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на що їй було роз`яснено, що висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету ради, про доцільність позбавлення батьківських прав по відношенню до повнолітньої дитини може бути наданий суду під час розгляду справи в судовому порядку. 
На сьогоднішній день існують наявні та обґрунтовані причини для позбавлення відповідачів батьківських прав, а саме: дитина на даний час проживає зі мною, натомість як батьки не приймають участі в житті доньки протягом тривалого часу та не надають матеріальної допомоги на її утримання. Хоча дитина в край потребує допомоги і підтримки матері та батька, так як позивач та її чоловік виховують та утримують її. Відповідачі участі в будь - якій формі у вихованні, матеріальному забезпеченні власної дитини не приймають абсолютно, їх місце знаходження позивача достеменно не відоме. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування; вкрай обмежено спілкуються з дитиною, що порушує її нормальне самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо, у зв`язку з чим мають бути позбавленні батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дитини.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заява, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити, а також надав до суду Рішення Виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Одеського район Одеської області від 15.01.2026 року №1546, а також надали до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу суду, в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №852 від 01.10.2014 року.
Рішенням виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 15.01.2026 року за №1546 було затверджено Висновок органу опіки та піклування Вигодянської сільської ради «Щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Відповідно до висновку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи рекомендації ради Органу опіки та піклування, Комісії з питань захисту прав дитини при Вигодянській сільській раді, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до характеристики виданої опорним закладом Вигодянським ліцеєм Вигодянської сільської ради №01-26/549 від 03.11.2025 рок встановлено, що ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 року є ученицею 5 класу. Дитина до навчання ставиться відповідально, має бажання вчитися, школу відвідує регулярно, пропускає уроки тільки по поважній причині. Дитина проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_5 , які приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини, беруть участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником учениці. Стосунки в родині приязні, фізичного та психологічного насилля до дитини в сім`ї не виявлено.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини.
Стаття 150 СК України визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші.
Згідно з ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
За правилами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4).
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Зазначена позиція узгоджується також з висновками ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року.
Судом встановлено, що відповідачі не приймають участі у вихованні дитини, проживають окремо від неї, не цікавляться її життям, мають вкрай низький батьківський потенціал, не розуміють шляхи налагодження відносин з дитиною та не здатні створити сприятливі умови для проживання та розвитку дитини.
Вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування батьками виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню диною, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із принципу дизпозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110-112, 150, 164, 165, 180-182, 184,191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя        М.В. Шаньшина