ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/1140/24(927/889/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.
за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:
позивач (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашер",
ліквідатор боржника арбітражна керуюча Вихор Ю.С.,
представник позивача - Вихор І.І., адвокат (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),
відповідач - ОСОБА_1 , 
представник відповідача - Підгорний К.Є., адвокат (в залі суду),

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер", 
на рішення Господарського суду Чернігівської області
від 25.11.2025
у складі судді Моцьор В.В.
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 24.02.2026
у складі колегії суддів: Сотнікова С.В. (головуюча), Остапенка О.М., Пантелієнка В.О.

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер"
до ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління ДПС у Чернігівській області 
про визнання недійсним договору 

у межах справи № 927/1140/24
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер"

ВСТАНОВИВ: 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. На розгляді Господарського суду Чернігівської області перебуває справа № 927/1140/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" (далі - ТОВ "Ашер", боржник) провадження у якій було відкрито ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2025 за заявою Головного управління ДПС у Чернігівській області. Постановою від 06.05.2025 боржника визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Вихор Ю.С. 

2. У вересні 2025 року ТОВ "Ашер" звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 22.01.2021, укладеного між ТОВ "Ашер" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинською Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 93. 

3. В обґрунтування заявлених позовних вимог, ліквідатор вказує на те, що обставини укладання іпотечного договору №93 від 22.01.2021 не відповідають вимогам закону, свідчать про недобросовісну поведінку на шкоду інтересам боржника та кредиторів. Іпотечний договір від 21.01.2021 суперечить пункту 6 частини 1 статті 6, частині 3 статті 13, частині 3 статті 238, частині 1 статті 203 ЦК України, а тому підлягає визнанню судом недійсним.

4. Ухвалою Господарського суду Чернігівській області від 08.09.2025, з урахуванням ухвали суду від 12.09.2025, вжито заходи забезпечення позову у справі № 927/1140/24(927/889/25), а саме накладено арешт на нежитлові будівлі: овочесховище площею 1580,0 кв. м, з прибудовою площею 53,5 кв. м, з прибудовою площею 100,2 кв. м, з прибудовою площею 126,1 кв. м, рампа, три тамбури загальною площею 1866,7 кв. м, гараж площею 134,8 кв. м з оглядовою ямою, вагова 38,5 кв. м, овочесховище площею 662,8 кв. м, навіс; убиральня; огорожа №1, ворота №2, ворота №3, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 2048480474104.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Господарського суду Чернігівській області від 25.11.2025 у справі № 927/1140/24(927/889/25) у задоволенні позову відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 08.09.2025.

6. Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено та не надано доказів в підтвердження обставин, що боржник, укладаючи спірний правочин, діяв недобросовісно та зловживав правами. Одночасно в матеріалах справи належні докази підтверджують, що спірний правочин має правову та фактичну мету, яка є правомірною та добросовісною, спрямованою на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки забезпечує виконання зобов`язань за дійсними договорами позики, виконання яких зі сторони позикодавця підтверджується платіжними документами та виписками з рахунків.
Судом першої інстанції встановлено, що спірний правочин було укладено на підставі рішення загальних зборів учасників TOB "Ашер", а відтак ОСОБА_2 діяв саме в інтересах TOB "Ашер", а не у власних інтересах, як про те помилково зазначає позивач в якості підстави фраудаторності правочину.
Станом на момент укладення спірного правочину (22.01.2021), будь-яких обтяжень на спірне майно ні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ні у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано не було.

7. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

7.1. Спірний іпотечний договір від 22.01.2021 підписаний зі сторони Іпотекодержателя - ОСОБА_1 , зі сторони Іпотекодавця - директором ТОВ Ашер" ОСОБА_2 , скріплений печаткою товариства, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинською Т.В. Державна реєстрація іпотеки відбулась 22.01.2021 № запису 40223118.

7.2. ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , запис акта про укладення шлюбу №342 від 07.04.1979.

7.3. На момент укладення оспорюваного правочину ОСОБА_2 обіймав посаду директора TOB "Ашер", але не був учасником товариства, часткою у його статутному капіталі не володів.

7.4. Учасниками ТОВ "Ашер" були:
- ОСОБА_3 (50% голосів), громадянин Сполучених Штатів Америки, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;
- ОСОБА_4 (50% голосів), громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

7.5. Відповідно до рішення загальних зборів учасників TOB "Ашер" від 20.01.2021, яке оформлене протоколом № 20/01, уповноважено директора ТОВ "Ашер" ОСОБА_2 від імені товариства укласти з ОСОБА_1 відповідний іпотечний договір, визначивши на свій розсуд його умови, який нотаріально посвідчити.
Вказане рішення загальних зборів учасників TOB "Ашер" не оспорювалось, на даний час є чинним.

7.6. Відповідно до умов Договору Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі: овочесховище, зазначене на плані літ. "А", площею 1580,0 кв. м з прибудовою, зазначеною на плані літ. "AI", площею 53,5 кв. м, з прибудовою, зазначеною на плані літ. "А2", площею 100,2 кв. м, з прибудовою, зазначеною на плані літ. "A3", площею 126,1 кв. м, рампа, зазначена на плані літ. "а", тамбур, зазначений на плані літ. "а1", тамбур, зазначений на плані літ. "а2", тамбур, зазначений на плані літ. "а3", загальною площею 1866,7 кв. м; гараж, зазначений на плані літ. "Б", площею 134,8 кв. м з оглядовою ямою, зазначеною на плані літ. "Б"; вагова, зазначена на плані літ. "В", площею 38,5 кв. м; овочесховище, зазначене на плані літ. "Д" площею 662,8 кв. м; навіс, зазначений на плані літ. "Г"; убиральня, зазначена на плані літ. "У"; огорожа №1; ворота №2, ворота №3, загальною площею 2702,8 кв. м, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 і належать Іпотекодавцю на праві власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4 березня 2020 року Литвин Ю.О. , Державним реєстратором Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Чернігівської області, номер запису про право власності: 35829942, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2048480474104, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.01.2021, номер інформаційної довідки: 24139729.

7.7. Сторони узгодили, що спірний правочин забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з:
- Договору позики від 07.02.2018, укладеного між ОСОБА_1 , як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
- Договору позики від 26.09.2018, укладеного між ОСОБА_1 , як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
- Договору позики від 18.01.2021, укладеного між ОСОБА_1 , як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
- Договору про відступлення права вимоги від 31.12.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно умов якого ОСОБА_1 одержала право вимоги повернення позики грошових коштів на підставі Договору позики від 05.03.2019, укладеного між ОСОБА_2 як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
- Договорів про відступлення права вимоги від 31.12.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , згідно умов якого ОСОБА_1 одержала право вимоги повернення позики грошових коштів на підставі Договору позики від 26.04.2019 та Договору позики від 12.05.2020, укладених між ОСОБА_6 як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
- Договорів про відступлення права вимоги від 31.12.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , згідно умов якого ОСОБА_1 одержала право вимоги повернення позики грошових коштів на підставі Договору позики від 12.12.2018, Договору позики від 31.03.2020, Договору позики від 22.05.2020, Договору позики від 25.05.2020, укладених між ОСОБА_4 як Позикодавцем та ТОВ "Ашер" як Позичальником, в тому числі додаткових угод до цього Договору позики;
а також усіх додаткових угод до них, які будуть укладені в майбутньому, інших договорів про внесення змін, які є невід`ємною частиною Договорів позики.

7.8. За спірним правочином загальний розмір заборгованості Іпотекодавця становить 4 535 738,33 грн; загальна сума грошових коштів, які фактично були передані ТОВ "Ашер" в якості позики становить 3 535 738,33 грн.

7.9. Відповідачем на підтвердження надання позики в сумі 2 130 833,33 грн надано суду копії платіжних інструкцій, меморіальних ордерів. В частині позики в сумі 1 304 905,00 грн відповідачем зазначено, що втрачено платіжні документи, але направлено адвокатські запити до відповідних банківських установ.

7.10. Договори позики та договори відступлення права вимоги станом на день прийняття рішення не оскаржувалися, в судовому порядку не визнавались недійсними, що свідчить про їх дійсність та обов`язковість для сторін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Ашер" залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 у справі №927/1140/24 (927/889/25) залишено без змін.

9. Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено та не надано доказів в підтвердження обставин, що боржник, укладаючи спірний правочин, діяв недобросовісно та зловживав правами. Одночасно в матеріалах справи належні докази підтверджують, що спірний правочин має правову та фактичну мету, яка є правомірною та добросовісною, спрямованою на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки забезпечує виконання зобов`язань за дійсними договорами позики, виконання яких зі сторони позикодавця підтверджується платіжними документами та виписками з рахунків.

10. Апеляційний господарський суд відхилив доводи апеляційної скарги про не з`ясування судом першої інстанції обставин щодо настання неплатоспроможності боржника станом на кінець 2020 року, а також підстави недійсності договору передбачені статтею 42 КУзПБ, оскільки такі підстави не заявлялись позивачем у позові, відповідно суд апеляційної інстанції не приймає їх згідно статтею 269 ГПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. ТОВ "Ашер" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №927/1140/24 (927/889/25), з вимогою оскаржені судові рішення скасувати, направити справу №927/1140/24 (927/889/25) на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 927/1140/24(927/889/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2026.
13. Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2026 касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

14. 23.04.2026 від заявника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом з доказами сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 927/1140/24(927/889/25).
15. Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Ашер", датою проведення судового засідання визначено 09.06.2026.

16. 27.05.2026 до Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

17. 02.06.2026 засобами електронного зв`язку на адресу Касаційного господарського суду від представника ОСОБА_1 адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича надійшла заява про проведення судових засідань у справі №927/1140/24(927/889/25) в режимі відеоконференції.

18. Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2026 постановлено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.

19. В судовому засіданні 09.06.2026 (в режимі відеконференції) представник позивача повністю підтримав вимог касаційної скарги за доводами викладеними в ній. Просив Суд рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №927/1140/24 (927/889/25) скасувати, направити справу №927/1140/24 (927/889/25) на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

20. Представник відповідача в засіданні суду 09.06.2026 проти вимог та доводів касаційної скарги заперечив з підстав викладених у Відзиві на касаційну скаргу. Просив Суд рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №927/1140/24 (927/889/25) залишити без змін. 

21. Інші учасники провадження у справі у призначене судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

22. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 09.06.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло обґрунтованих заяв чи клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 09.06.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 09.06.2026.

23. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 27.04.2026 № 342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.04.2026 №4857-IX), Верховний Суд розглядає справу №927/1140/24 (927/889/25) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (позивача)
(ТОВ "Ашер")

24. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник зазначає, що оскаржувані рішення були прийняті судом першої та апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права - статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосовано норми матеріального права - статей 3, 13, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 910/862/22(910/5477/23), постанові від 16.05.2024 у справі № 925/1577/20 (925/291/23), що у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень в порядку касаційного оскарження. 

Доводи відповідача
( ОСОБА_1 )

25. Відповідач доводить:

25.1. Оспорюваний у даній справі іпотечний договір від 22.01.2021 не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених статтею 42 КУзПБ, оскільки з вказаних у цій нормі підстав можуть бути визнані недійсними лише правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю, тоді як з моменту укладення оспорюваного правочину до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, що мало місце 21.01.2025, минуло більше трьох років.

25.2. Позивач у поданій ним касаційній скарзі, як доречи мало місце й у поданій ним апеляційній скарзі, фактично намагається змінити підстави заявленого позову, що суперечить статті 46 ГПК України.

25.3. Висновок від 16.02.2026 про наявність або відсутність ознак неплатоспроможності, фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування неплатоспроможності та варіанти шляхів виходу з кризового стану ТОВ "Ашер" суду першої інстанції не надавався, а отже не міг бути ним розглянутий.

25.4. Надання позивачу грошових коштів в якості позики за усіма договорами позики відбулося цілком реально у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточні рахунки ТОВ "Ашер", відкриті у банківських установах, що підтверджується платіжними документами.

25.5. Оскільки недійсність наведених вище договорів позики та договорів про відступлення права вимоги прямо не передбачено законом і на даний час в судовому порядку жодного з цих договорів не визнано недійсним, усі ці договори є правомірними й такими, що створюють для їх сторін вказані в них права та обов`язки.

25.6. В преамбулі іпотечного договору від 22.01.2021 чітко зазначено, що укладаючи цей договір ОСОБА_2 діє саме на підставі протоколу № 20/01 загальних зборів учасників ТОВ "Ашер" від 20.01.2021, тобто він укладав цей договір саме в інтересах товариства, визначених вищим по відношенню до нього органом управління товариством, а не у власних інтересах.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

26. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

28. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

29. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

30. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

31. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

32. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

33. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 

34. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 

35. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. 

36. Предметом судового розгляду, в межах справи про банкрутство ТОВ "Ашер", є вимоги ТОВ "Ашер" в особі ліквідатора арбітражної керуючої Вихор Ю.С. до ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 22.01.2021, укладеного між ТОВ "Ашер" та ОСОБА_1 .

37. Згідно частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

38. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

39. Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

40. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18). 

41. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

42. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

43. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

44. Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. 
До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

45. Верховний Суд неодноразово зазначав, що крім визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство на підставі статті 42 КУзПБ, не виключається можливість звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (висновки Верховного Суду наведені у постанові від 20.02.2020 у справі №922/719/16; Верховного Суду у постанові від 28.09.2021 у справі №21/89б (913/45/20) та інших).

46. Судова палата з розгляду справ про банкрутство у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) сформулювала висновок про те, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України.

47. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

48. В якості нормативного обґрунтування підстав звернення до суду з позовом у даній справі Позивач посилається на пункт 6 частини 1 статті 3, частину 3 статті 13, статті 203, 215 та частину 3 статті 238 ЦК України. Ліквідатор вказує на те, що спірний договір має ознаки фраудаторності.

49. Судова Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) дійшла таких висновків:

50. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

51. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

52. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

53. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: 

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; 

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

54. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

55. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

56. Слід відзначити, що необхідною умовою для визнання правочину недійсним в цьому випадку, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.

57. Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина 2 статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. 

58. Можна розмежувати також критерії фраудаторності: 
об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; 
суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання

59. При цьому, слід зауважити на тому, що факт укладення боржником договору за наявності зобов`язань не є автоматично підставою для визнання такого договору недійсним, якщо відсутні ознаки зловживання правом чи мети завдати шкоди кредитору. 

60. Судами попередніх інстанцій встановлено (пункт 7 цієї Постанови), що спірний правочин забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з договорів позики та договорів відступлення права вимоги станом (не оскаржувалися, в судовому порядку не визнавались недійсними, є обов`язковими для сторін).

61. За спірним правочином загальний розмір заборгованості Іпотекодавця становить 4 535 738,33 грн; загальна сума грошових коштів, які фактично були передані ТОВ "Ашер" в якості позики становить 3 535 738,33 грн. Судами досліджено документи у підтвердження надання позики.

62. Станом на момент укладення спірного правочину (22.01.2021), будь-яких обтяжень на спірне майно ні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ні у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано не було.

63. Судами, на підставі матеріалів справи, не встановлено існування у боржника заборгованості перед іншими кредиторами, зокрема перед органами податкової служби, станом на дату укладення спірного договору, щоб могло беззаперечно свідчити про намір боржника ухилитись від виконання зобов`язань за рахунок іпотечного майна.

64. Поряд з цим, однією з підстав позову, ТОВ "Ашер" визначено те, що оспорюваний правочин було укладено директором ТОВ "Ашер" ОСОБА_2 всупереч вимогам частини 3 статті 238 ЦК України у власних інтересах.

65. За приписами частин и 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

66. Так, Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №908/3467/19, зокрема, виснував: правило, передбачене частиною 3 статті 238 ЦК, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника; випадок, передбачений частиною 3 статті 238 ЦК, є імперативно забороненою дією, а не виходом представника за межі наданих йому повноважень.

67. У цій частині, судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний правочин підписаний зі сторони Іпотекодержателя - ОСОБА_1 , зі сторони Іпотекодавця - директором ТОВ Ашер" ОСОБА_2 , скріплений печаткою товариства, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинською Т.В. Державна реєстрація іпотеки відбулась 22.01.2021 № запису 40223118.
На момент укладення оспорюваного правочину ОСОБА_2 обіймав посаду директора TOB "Ашер", але не був учасником товариства, часткою у його статутному капіталі не володів.
Спірний правочин було укладено на підставі рішення загальних зборів учасників TOB "Ашер" від 20.01.2021 (Протокол №20/01), про що саме і було зазначено у преамбулі іпотечного договору.

68. У цьому контексті заслуговує на увагу правило ділового рішення (business judgment rule), що сформувалося у доктрині та світовій судовій практиці. За загальним правилом суди не визначають відповідальність директорів за ухвалення ділових рішень, якщо такі рішення не є повністю нерозумними. Ця доктрина судового невтручання відома як "правило ділового рішення": якщо інше не доведено, то директори діяли на підставі достатньої інформації, добросовісно та в інтересах товариства (постанова Верховного Суду у від 29.05.2024 у справі № 910/15260/18).

69.  Враховуючи визначені законодавцем загальні принципи господарського процесу (у т.ч. обов`язок з доведення стороною всіх наведених нею обставин), презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК), презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи (ч. 5 ст. 12 ЦК), позивач, повинен довести наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину, а саме: невідповідність його прямим імперативам, наявність зловживання боржником своїм правом, укладення правочину на шкоду кредиторам, відсутність реальної мети, вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо.

70. За встановлених судами попередніх інстанцій обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів про недоведеність ознак фраудаторності спірного правочину за підставами визначеними позивачем у позові. 

71. Означені висновки не спростовуються матеріалами справи та доводами касаційної скарги.

72. У вирішенні доводів касаційної скарги Верховний Суд зауважує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

73. Суд касаційної інстанції позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

74. Проте, доводи касаційної скарги, за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

75. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

77. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

78. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

79. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

80. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень без змін.

Судові витрати

81. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №927/1140/24(927/889/25) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік