ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3345/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши заяву Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» №40-21/25 від 01.05.2026 року (вх. №3914 від 01.05.2026) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за первісним позовом у справі №911/3345/25 
за первісним позовом Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», м. Кременчук 
до Приватного підприємства «МОРКОСТ», м. Бориспіль, Київська область 
про витребування майна з чужого незаконного володіння 
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРКОСТ», м. Бориспіль, Київська область 
до Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», м. Кременчук 
про стягнення грошових коштів 

без виклику представників учасників справи 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду Київської області від 07.04.2026 року первісні позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» до Приватного підприємства «МОРКОСТ» про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено повністю; витребувано з незаконного володіння Приватного підприємства «МОРКОСТ» майно, що належить Акціонерному товариству «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», а саме, плунжер кресл. 8НФ.450.054 – 1 шт; стягнуто з Приватного підприємства «МОРКОСТ» на користь Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору; у задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства «МОРКОСТ» до Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» (про стягнення 190800 (сто дев`яносто тисяч вісімсот) грн. 00 коп. відмовлено.
До суду від Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» надійшла заява №40-21/25 від 01.05.2026 року (вх. №3914 від 01.05.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/3345/25, відповідно до якої позивач за первісним позовом просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн. 
Ухвалою суду від 01.05.2026 прийнято до розгляду заяву представника Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» №40-21/25 від 01.05.2026 року (вх. №3914 від 01.05.2026) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3345/25; вирішено здійснювати розгляд заяви без виклику сторін за наявними матеріалами; зобов`язано ПП «МОРКОСТ» надати відзив на подану заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. 
До суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) через систему «Електронний суд» надійшов відзив б/н від 06.05.2026 (вх. №7876/26 від 06.05.2026) на заяву про розподіл судових витрат, згідно якої відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) просить у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» №40-21/25 від 01.05.2026 року (вх. №3914 від 01.05.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/3345/25 про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрат на правову допомогу у сумі 60000,00 грн., судом встановлено наступне.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 128 ГПК України).
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідну заяву, в порядку частини 8 ст. 129 ГПК України, позивач зробив безпосередньо у тексті позовної заяви, зазначивши, що розмір витрат на професійну правову допомогу складає 60000,00 грн. 
Також, представником позивача за первісним позовом у судовому засіданні 28.04.2026 зазначено, що докази понесення витрат на професійну правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, що підтверджується звукозаписом судового засідання. 
Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №911/3345/25 подано до суду 01.05.2026. 
Таким чином, позивачем за первісним позовом дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2024 між АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» (за договором – клієнт) та Адвокатським об`єднанням Адвокатська компанія «Житніков, Бороденко і партнери» (за договором – адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання правничої (адвокатської) допомоги (далі – Договір), згідно п. 1.1 якого, Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу в будь-яких адміністративних, господарських, цивільних справах, кримінальних провадженнях, справах про адміністративні правопорушення, справах про оскарження дій і рішень посадових осіб та органів судової влади, які розглядаються уповноваженими на те державними органами. Здійснювати представництво інтересів клієнта в судах, органах міністерства внутрішній справ, що провадять дізнання, досудове слідство, органах прокуратури, органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. 
Згідно п.п. 3.1-3.3 Договору, ціна договору включає гонорар адвоката за виконання доручень Клієнта та суми, що підлягають оплаті в порядку компенсації витрат адвоката, пов?язаних із наданням правничої допомоги. Вартість правничої допомоги з виконання окремих доручень Клієнта визначається прейскурантом цін на правову допомогу, з яким Клієнт ознайомлений при укладенні цього договору. Незалежно від кількості процесуальних дій, та документів, складених партнером та/або адвокатом Адвокатського Об?єднання в межах однієї справи - фіксований гонорар адвоката за надання правової допомоги у судових справах за участю клієнта складає не менше десяти мінімальних розмірів заробітної плати та не більше 15% ціни позову, у справах щодо майнових спорів, якщо ціна позову у такій справі перевищує триста розмірів офіційно встановленої мінімальної заробітної плати. 
В якості доказів надання юридичних послуг та понесених витрат на правову допомогу у сумі 60000,00 грн. до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правничої (адвокатської) допомоги б/н від 02.05.2024, прейскурант цін на послуги з надання професійної правової допомоги адвокатом, лист-повідомлення №849/10-25-2 від 27.10.2025 про прийняття доручення клієнта згідно Договору про надання правничої (адвокатської) допомоги б/н від 02.05.2024, згідно якого погоджено, що вартість надання правової допомоги, яка буде надана клієнту під час судового розгляду в Господарському суді Київської області складає 60000,00 грн., довіреності №40-21/3 від 13.01.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №849 від 28.12.2010, детальний опис виконаних робіт №40-21/26 від 29.04.2025, Акт №1 здачі-прийняття наданих послуг від 29.04.2026. 
З доданого до матеріалів справи Акту №1 здачі-прийняття наданих послуг від 29.04.2026 вбачається, що Адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв юридичні послуги загальна вартість яких складає 60000,00 грн. Зазначений акт підписано представниками обох сторін, у вказаному акті наведено перелік та обсяги послуг, що надавались адвокатським обєднанням позивачу, розрахунок наданих послуг та їх загальна вартість.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються обставини надання позивачу адвокатським об`єднанням професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим, зазначені витрати є витратами на професійну правничу допомогу та, відповідно, є судовими витратами в розумінні ст. 123 ГПК України.
Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд враховує, що у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 наведено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу".
Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, встановленого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначено також ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited"проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18.
Таким чином, беручи до уваги рівень складності правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем за первісним позовом заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв розумності розміру адвокатських витрат, а також, враховуючи, поданий відповідачем за первісним позовом відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», є необґрунтованим та непропорційним до предмета спірних правовідносин. 
Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. 
Викладене, на думку суду, свідчить що покладення на ПП «Моркост» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн. є надмірним. 
За таких обставин, встановивши невідповідність заявлених позивачем за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд дійшов висновку про зменшення цих сум до 50%. 
Посилання відповідача за первісним позовом, що деталізований перелік містить відверто неправдиві відомості, оскільки, тривалість судових засідань 28.04.2026 року, 24.03.2026 року, 17.02.2026 становили менше 1 години, тоді як в деталізованому переліку кожне з засідань вказане як 01 година, суд не вважає обґрунтованими. Так, вартість послуг за участь у судовому засіданні визначена із розрахунку мінімально 1 година. Щодо тверджень відповідача за первісним позовом, про відсутність потреби у витратах на проїзд за маршрутом Кременчук-Київ та недоведеність їх неминучості, суд зазначає, що ухвалами суду у справі, хоч явка сторін у судові засідання не визнавалась обов`язкою, однак, сторони викликались до суду для участі у судових засіданнях. При цьому, участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції є його правом. Щодо інших посилань відповідача за первісним позовом, суд зауважує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, до правової допомоги належать й консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах тощо (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16). 
Керуючись ст.ст. 126, 129, 234, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Заяву Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» №40-21/25 від 01.05.2026 року (вх. №3914 від 01.05.2026) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за первісним позовом у справі №911/3345/25 задовольнити частково. 
2. Стягнути з Приватного підприємства «МОРКОСТ» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14, код ЄДРПОУ 34536259) на користь Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. І. Приходька, буд. 141, код ЄДРПОУ 05756783) 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правову допомогу. 
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили. 

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць