ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України

справа №766/252/26
провадження №22ц/819/975/26

29 червня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Радченко С.В.,
розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2026 року, постановлене під головуванням судді Кузьміної О.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:

Зміст позовних вимог
12 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю УкрКредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 19 215,00 грн., з яких 6 300,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8820,00 грн - заборгованість зі сплати процентів; 3 150,00 грн - заборгованість за процентами на підставі статті 625 ЦК України; 945,00 грн - комісія; вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Позов мотивований тим, що 24 червня 2025 року між сторонами був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1567-8062, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 6300,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності згідно Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), розмішених на веб-сайті credos.com.ua, паспорта споживчого кредиту, графіка платежів за договором.
Відповідно до умов кредитного договору строк кредитування становить 365 днів; процентна ставка - 1,00% в день; комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту. 
ТОВ «УкрКредит Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в розмірі 6300,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача наявну заборгованість.
Зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2026 року позов ТОВ «УкрКредит Фінанс» задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1567-8062 від 24 червня 2025р. в розмірі 19 215,00грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 6300,00грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 8820,00грн., заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України3150,00грн.; заборгованість по комісії 945,00грн. та судові витрати у справі в розмірі 2 662,40грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала зобов`язання, обумовленні укладеним між сторонами кредитним договором, з приводу чого наявні підстави для стягнення заборгованості за договором в заявленому позивачем розмірі. 
Ухвалою суду від 14 квітня 2026 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 24 лютого 2026 року залишена без задоволення.
Доводи апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2026 року скасувати та ухвалите нове судове рішення про відмову ТОВ «УкрКредит Фінанс» у задоволенні позовних вимог. Альтернативно, у разі якщо колегія суддів дійде висновку про наявність часткової заборгованості: суттєво зменшити розмір нарахованих процентів; обмежити суму стягнення розміром фактично отриманого кредиту.
Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник не була належним чином повідомлена про розгляд справи , не отримувала судових повісток та не знала про існування судового провадження. У зв`язку з воєнними діями вона залишила постійне місце проживання в м.Херсоні та фактично проживає у м.Миколаєві, а не за адресою реєстрації, на яку надсилалась кореспонденція. Зазначила, що не мала можливості прибути до м Херсона для участі у судових засіданнях, оскільки місто перебуває під постійними обстрілами та у зоні підвищеної небезпеки, що створює реальну загрозу її життю та здоров`ю. Суд першої інстанції не забезпечив відповідачу реальної можливості взяти участь у процесі дистанційно, зокрема у режимі відеоконференції. 
Позивач не довів належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не надав банківської виписки; платіжного доручення банку; підтвердження зарахування коштів саме на її банківський рахунок ; документів банківської установи щодо успішного проведення платежу; підтвердження належності банківської картки саме відповідачу. Надані позивачем внутрішні розрахунки та довідки не є належними доказами фактичного отримання коштів відповідачем. Сам факт укладення електронного договору не підтверджує факту отримання грошових коштів. Крім того, позивачем не доведено належними доказами факт підписання договору саме відповідачем. 
В матеріалах справи відсутні: докази належної електронної ідентифікації; підтвердження використання саме номера телефону відповідача; технічні журнали авторизації (лог-файли); підтвердження введення одноразового ідентифікатора саме відповідачем. Сам по собі текст електронного договору без належної ідентифікації особи не підтверджує факт укладення договору саме відповідачем. 
Суд не перевірив справедливість, співмірність та кабальність умов кредитного договору. Згідно з матеріалами справи: сума кредиту - 6300 грн; строк кредитування - 300 днів; процентна ставка - 1% на день; у подальшому застосовувалась ставка 0,74% на день; загальна заявлена заборгованість - понад 19 000 грн. Фактично розмір нарахованих процентів та платежів більш ніж утричі перевищує суму самого кредиту. Процентна ставка 1% на день еквівалентна приблизно 365% річних, що значно перевищує звичайні ринкові показники кредитування та свідчить про явну невідповідність принципам добросовісності та розумності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати до договорів умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Суд першої інстанції взагалі не перевірив: економічну обґрунтованість процентної ставки; співмірність заявленої до стягнення суми; відповідність умов договору принципам справедливості; відповідність умов договору законодавству про захист прав споживачів; наявність ознак кабального правочину. 
Судом першої інстанції не було: витребувано належних доказів видачі кредиту; перевірено правомірність нарахування процентів; перевірено відповідність умов договору законодавству про захист прав споживачів; враховано статус відповідача як внутрішньо переміщеної особи; враховано безпекову ситуацію у мХерсоні. Фактично рішення ґрунтується виключно на твердженнях позивача без належної перевірки доказів. 
Правова позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування від ТОВ «УкрКредит Фінанс» первинних банківських документів щодо перерахування кредитних коштів; підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача; документів щодо належної електронної ідентифікації відповідача та детального розрахунку заборгованості із зазначенням періодів та підстав нарахування процентів. 
Обговоривши заявлене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке. 
Згідно частини першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною першою статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно положень частини першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать, що при зверненні до суду ТОВ «УкрКредит Фінанс» надало докази у справі, яким суд надав правову оцінку. В той же час, заявивши клопотання про витребування доказів на стадії апеляційного перегляду справи, скаржник не повідомила про вчинення нею самостійних дій спрямованих на отримання запитуємих доказів та наявні труднощі щодо їхнього отримання.
Подання заяви про витребування доказів на стадії апеляційного перегляду справи, з порушенням строків, передбачених статтею 83 ЦПК України та без наведення причин, які унеможливили для відповідача подання відповідної заяви до суду першої інстанції, в силу приписів частини першої статті 84 ЦПК України є підставою для залишення заяви без задоволення.
Частиною першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
24 червня 2025 року між ТОВ «УкрКредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронному виді укладено договір про відкриття кредитної лінії№1567-8062 продукту «MiniCredos», за яким відповідачу в кредит надані грошові кошти в розмірі 6300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (пункти 2.2, 4.1 договору). З метою укладення цього договору позичальник надала кредитодавцю інформацію про свої паспортні дані, ідентифікаційний код, номер платіжної карти, відкритої в банківській установі, адресу електронної пошти та зазначила місце свого проживання: Україна, Херсонська, Херсон, Кузнечний, 6 (пункт 13 договору).
Пунктом 4.14 погоджено, що строк дії договору становить 365 днів, тобто до 23 червня 2026 року.
Згідно пункту 4.10 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною стандартною процентною ставкою 1.00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору. 
В пункті 4.11 договору сторони передбачили сплату позичальником комісії за видачу кредиту в розмірі 15.00 % від суми виданого кредиту.
Пунктом 8.2 передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 401500 процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії за видачу кредиту та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 2 (два) відсотки від неповернутої позичальником суми кредиту. Кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 гривень 00 копійок. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором.
Сторони дійшли згоди, що в усіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, який вважається електронним підписом у сфері електронної комерції та має юридичне значення ідентифікації позичальника в ІКС кредитодавця в розумінні положень ч.8 ст.11 та абз. 1 ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 3.3 договору).
Договір про відкриття кредитної лінії№1567-8062 від 24 червня 2025 року підписаний ОСОБА_1 з використанням особистого електронного підпису, із застосуванням одноразового ідентифікатора А4480.
Згідно довідки про перерахування суми кредиту, 24 червня 2025 року ТОВ «УкрКредит Фінанс» через платіжну систему EasyPay здійснило перерахування відповідачу кошти у розмірі 6 300,00 грн. на поточний рахунок позичальника за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 , яка була зазначена ОСОБА_1 в кредитному договорі.
Довідкою від 12 листопада 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» підтверджено зарахування 24 червня 2025року кредитних коштів в розмірі 6 300,00 грн. на розрахункових рахунок відповідача.
Згідно детального розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «УкрКредит Фінанс» за період з 24 червня по 10 листопада 2025 року, загальний розмір заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії№1567-8062 становить 19 215,00 грн., з яких 6 300,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8 820,00 грн. - заборгованість зі сплати процентів; 3 150,00 грн - заборгованість за процентами на підставі статті 625 ЦК України; 945,00 грн - комісія за видачу кредиту. 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою, другою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному виді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VII від 03 вересня 2015 року на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 цього Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначав, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного суду від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Частинами першою, третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що 24 червня 2025 року між ТОВ «УкрКредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства був укладений договір про відкриття кредитної лінії№1567-8062, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 6 300,00 грн., які зобов`язалася повернути у строк, визначений договором та сплатити комісію за отримання кредиту та проценти за користування грошима.
Ознайомлення з умовами договору та його підписання позичальником відбулося в електронному виді: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який ОСОБА_1 використала, як підтвердження підписання кредитного договору. 
Отже, підписавши кредитний договір з додатками електронним підписом одноразовим ідентифікатором в порядку передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась та погодилась з умовами договору, при укладенні якого сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, а тому доводи скаржника про те, що електронний договір не містить особистого підпису відповідача, не заслуговують на увагу у зв`язку з їх недоведеністю.
Колегія суддів зауважує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця через особистий кабінет, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних та допустимих доказів на спростування обставин укладення позичальником кредитного договору від 24 червня 2025 року суду не надано.
Наданими позивачем доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, погашення заборгованості не здійснювала, а тому суд першої інстанції правильно констатував, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 6300,00 грн.
Оскільки ТОВ «УкрКредит Фінанс» не є банківською установою та немає прав на відкриття карткових рахунків, то перерахування кредиту було здійснено 24 червня 2025 року за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 , яка була зазначена ОСОБА_1 в договорі. Факт переказу коштів та їхнє зарахування на особовий рахунок позичальника підтверджений листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім»» від 12 листопада 2025року.
В ході розгляду справи відповідач, будучи власником карткового рахунку та маючи повний та безперешкодний доступ до інформації по рахунку, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не спростувала доводи позивача про надання (видачу) їй кредитних коштів. За наведених обставин колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги в частині неотримання позичальником суми кредиту. 
З цих же підстав апеляційний суд критично оцінює посилання скаржника про ненадання позивачем банківської виписки; документів банківської установи щодо успішного проведення платежу; підтвердження належності банківської картки саме відповідачу, тобто документів які містять банківську таємницю, адже картковий рахунок кредитором не відкривався, а позивач немає доступу до карткового рахунку відповідача. 
За умовами укладеного між сторонами договору позивач має право на одержання комісії за видачу кредиту у розмірі 15% від суми кредиту та процентів за користування коштами в розмірі 1% за день.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила про несправедливість та неспівмірність умов кредитного договору в частині нарахування позивачем процентів в розмірі 1% на день, що значно перевищує звичайні ринкові показники кредитування та свідчить про невідповідність принципам добросовісності та розумності.
Аналізуючи зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що згідно положень статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору.
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Тобто, вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Укладаючи кредитний договір, сторони визначили розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Розрахунок заборгованості за договором свідчить, що позивач здійснив нарахування заборгованості зі сплати процентів у відповідності до умов договору від 24 червня 2025 року та положень Закону України «Про споживче кредитування», застосувавши денну процентну ставку в розмірі 1%. При цьому розрахунок боргу за процентами проведений лише за період з 24 червня по 10 листопада 2025 року в розмірі 8 820,00 грн.
З огляду на оплатний характер договору про відкриття кредитної лінії№1567-8062, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача процентів у заявленому до стягнення розмірі 8 820,00грн та стягнення комісії за видачу кредиту в розмірі 945,00 грн. Доводи апеляційної скарги висновки суду у зазначених частинах не спростовують. 
Разом із цим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Таким чином, стягнення з відповідача у період дії в Україні воєнного стану, який триває на день вирішення справи, 3150,00 грн. заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України суперечить наведеній нормі праві. З огляду на викладене, заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2026 року в зазначеній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «УкрКредит Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 3150,00 грн. заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України. 
Щодо доводів скаржника про порушення судом норм процесуального права.
Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний суд (зворот а.с.20), до якого було доставлено судову повістку про виклик в судове засідання призначене на 24 лютого 2026 року, що підтверджено довідкою про доставку електронного документа від 15 січня 2026 року (а.с.28). Крім цього, про розгляд справи відповідач повідомлялася судом шляхом направлення sms-повідомлення на номер мобільного телефону, зазначений в кредитному договорі (а.с.29) та шляхом направлення повістки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30), проте до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Наведене дає підстави вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону щодо завчасного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а відтак доводи апеляційної скарги про зворотне слід оцінити критично.
Також апеляційний суд визнає неприйнятними аргументи скаржника про те, що суд першої інстанції не забезпечив ОСОБА_1 доступ до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Встановлено, що 31 березня 2026 року відповідач в електронному виді подала клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 01 квітня 2026 року задоволено. Однак, в призначене судове засідання 14 квітня 2026 року відповідач не з`явилася та звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с.58-59, 61, 69).
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та скасування судового рішення з підстав неповідомлення відповідача про розгляд справи та створення перешкод у доступі до правосуддя.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що при зверненні до суду з позовом ТОВ «УкрКредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а.с.17), а ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги 3993,60 грн. 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, що становить 84% від ціни позову, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2236,41 грн (2662,40 грн х 84% : 100%).
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (16%) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог скарги, що в грошовому виразі становить 638,97 грн (3993,60 грн х 16% : 100%).
Виходячи з приписів частини десятої статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УкрКредит Фінанс» різниці судових витрат у справі в розмірі 1597,44 грн (2236,41 - 638,97).
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредит Фінанс» 3 150,00 грн заборгованості за процентами на підставі статті 625 ЦК України скасувати.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрКредит Фінанс» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 3150,00 грн заборгованості за процентами на підставі статті 625 ЦК України.
Це ж рішення в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредит Фінанс» судових витрат в розмірі 2662, 40 грн змінити, шляхом зменшення суми судових витрат, які підлягають стягненню до 1597,44 грн.
В решті заочне рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

С.В. Радченко