ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/352/26
2/0187/387/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Джунь І.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
26.02.2026 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 02.08.2016 р. ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач) уклав з Акціонерним товариством "Ідея Банк" кредитний договір № P29.283.70373. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
У зв`язку з порушенням Позичальником умов Договору, згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 (далі – Договір факторингу), Акціонерним товариством "Ідея Банк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (надалі за текстом – Позивач, Фактор, ТОВ «ФК «Суперіум»), право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № P29.283.70373 від 02.08.2016 року в якому Відповідач виступає Позичальником. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до Відповідача та стало новим кредитором за вищевказаними Договорами. Загальна сума заборгованості Відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 за кредитним договором № P29.283.70373 складає 39308,84 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 11552,43 грн., заборгованість за відсотками и 27756,41 грн.
За наведеного позивач просить суд: Прийняти позовну заяву про стягнення заборгованості до розгляду та відкрити провадження у справі; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі – 39308,84 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та поштові витрати 146 грн. Позивачем разом з позовом заявлено клопотання про витребування доказів у справі. Позивач просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача.
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано від АТ «Ідея Банк» докази по справі. Витребувана інформація надійшла до суду 18.03.2026 р.
Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі, яка повернулась до суду 01.04.2026 з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». 
Суд зазначає, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема з метою створення умов для реалізації прав особи, ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою (ч.1 ст. 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).
Згідно п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.
Водночас до повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні та достатні дії для повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, наявні підстави вважати, що відповідач вважається таким, що повідомлений про судовий розгляд належним чином.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 02.08.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р29.283.70373.
Згідно з умовами кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 13390.00 грн. (Тринадцять тисяч триста дев`яносто гривень 00 копійок), включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.1.2. Договору Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 24 місяців. 
Відповідно до п.1.4. за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6.00 % (Маржу Банку).
Відповідно до п.1.5. договору передбачено, що станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.50 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.5000 %.
Згідно з п.1.12. договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах , визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - «Графік щомісячних платежів»).
В п.2.1 договору передбачено позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.
Кредитний Договір та заява-приєднання (Акцепт) до договору добровільного страхування життя позичальника підписаний відповідачем 02.08.2016 власноручно.
Судом також встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі, відповідно до умов такого, надавши відповідачу грошові кошти у сумі та на умовах, визначених договором, що підтверджується ордером-розпорядження №1 про видачу кредиту від 02.08.2016 року.
Отже, позивачем доведений факт укладення Кредитного договору між ПАТ «Ідея Банк» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 .
В подальшому 15.11.2023, Акціонерне товариство "Ідея Банк" на підставі укладеного договору факторингу № 15/11/23 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № P29.283.70373 від 02.08.2016 року в якому Відповідач виступає Позичальником.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № P29.283.70373 від 02.08.2016 на суму: 39308,84 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 11552,43 грн., заборгованість за відсотками 27756,41 грн.
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Ідея Банк» надав детальний розрахунок за кредитним договором P29.283.70373 від 02.08.2016 р., з якого вбачається, що нарахування відсотків за кредитним договором відбувалось з 02.08.2018 по 22.09.2020 року, та станом на 15.11.2023 року заборгованість склала: 39308,84 грн, що складається з простроченого боргу – 11552,43 грн., прострочених відсотків- 6179,06 грн, простроченої комісії – 21577,35 грн.
03.04.2025 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитом, однак дана вимоги залишена ним без задоволення. Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує.
Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору.
Відповідно дост.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Частина 1ст.530ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст.1050ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В свою чергу ч.1 ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, стосовно заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 11552,43 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Стосовно стягнення з відповідача процентів за вказаним кредитним договором від 02.08.2016 року, то за вимогами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення договору позики, якщо інше не встановлено положеннями про кредитний договір і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати АТ «Ідея Банк» 15,50 % річних протягом 24 місяців, до 02.08.2018 року.
Згідно витребуваних судом доказів, а саме детального розрахунку АТ «Ідея Банк» станом на 02.08.2018 заборгованість з прострочених відсотків за договором склала: 2844,94 грн.
За такого вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором від 02.08.2016 року, в розмірі 27756,41 грн., підлягають частковому задоволенню, в розмірі 2844,94 грн.
Як вбачається з витребуваних доказів у справі, а саме детального розрахунку заборгованості складеного АТ «Ідея банк», банком було нараховано відповідачу комісію за кредитним договором, сума простроченої комісії станом на 02.08.2018 складала: 9024,22 грн. 
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті комісії за обслуговування кредиту суд вважає за доцільне зазначити наступне.
З системного аналізу укладеного кредитного договору вбачається, що його умовами визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного Банку України постановою від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18, викладено правовий висновок про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Так, Верховний Суд у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 дійшов висновку, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Позивачем не наданого жодного підтвердження факту надання послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності конкретного переліку таких послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом. Та обставина, що оплата таких послуг внесена в графік погашення кредиту, не нівелює обов`язок позивача довести позовні вимоги належним чином.

Враховуючи зазначене вище, стягнення комісії за обслуговування кредиту, станом на 02.08.2018 у розмірі 9024,22 за кредитним договором P29.283.70373 від 02.08.2016 року, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивачем заявлено вимогу стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2662,40 та поштові витрати у розмірі 146,00 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених вимог 36,6 % (14397,37 грн * 100 / 39308,84 грн), а саме у розмірі 1027,87 грн (2808,4 грн * 36,6%).
Керуючись ст.ст. 3,11,15,16,509,526,530,610,611,612,623,633-634,1050,1054-1055 ЦК України, ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 274, 279, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» заборгованість за Договором № P29.283.70373 від 02.08.2016 у загальному розмірі 14397 гривень 37 копійок, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11552,43 грн., та заборгованості за відсотками в розмірі 2844,94 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» судові витрати у розмірі 1027 гривень 87 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ», місце знаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення № 35А, ЄРДПОУ 42024152.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.А. Караул