Справа № 369/17890/24
Провадження № 2/369/2140/26
РІШЕННЯ
Іменем України

26.06.2026 року        м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Чернецької Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/17890/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Боярський відділ Державної реєстрації тактів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_5 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просив: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На обґрунтування вимог позивач зазначає, що він є біологічним батьком ОСОБА_7 , що підтверджується сукупністю доказів.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та витребувано у Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спільну заяву матері та батька про спільну реєстрацію дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2024 року листом від 18.12.2024 року №1321/30.25-27 Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив на адресу суду копію актового запису про народження №332 від 29.07.2023 року, складеного Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ОСОБА_7 , та копію заяви про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 №1150/30.28-35 від 29.07.2023 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2025 року задоволено клопотання представника Позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (вул. Докучаєвська, 4, м. Київ, 03141), встановлено строк для проведення експертизи в два місяці з дня надходження цивільної справи до експертної установи. На вирішення експертизи поставлено питання: чи є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов?язано відповідача ОСОБА_3 (паспорт № НОМЕР_2 , запис № АДРЕСА_1 ) з’явитися у визначені судовим експертом день, час та місце разом з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відібрання в останнього біологічних зразків та проведення експертного дослідження. Зобов?язано позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) з?явитися у визначені судовим експертом день, час та місце для відібрання в нього біологічних зразків та проведення експертного дослідження. Дозволено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (вул. Докучаєвська, 4, м. Київ, 03141) повне або часткове знищення об`єктів експертизи (біологічних зразків) або зміну їх властивостей під час проведення експертизи. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача.
13.05.2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов лист від 05.05.2025 року №100-206/819 ДСУ «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи», в якому повідомляється, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2025 року по цивільній справі №369/17890/24 неможливе, оскільки, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_3 на відбір зразків крові не з`явилась.
16.07.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову, обґрунтована надходженням до суду актового запису про народження ОСОБА_7 . Так, позивач просить позовні вимоги розглядати у наступній редакції: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключити з актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №332 від 29 липня 2023 року, виконаний виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області) відомості про батька, зазначені як « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 »; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №332 від 29 липня 2023 року, виконаний виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області): у графі «батько» (відомості про батька) зазначити: батько – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Вірменія, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; у розділі відомості про дитину: прізвище дитини « ОСОБА_8 » змінити на прізвище « ОСОБА_9 », а по батькові « ОСОБА_10 » замінити на « ОСОБА_11 », місце народження та дату народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) залишити без змін.
Також 16.07.2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення з додатками щодо ухилення відповідача ОСОБА_3 від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.
19.09.2025 року Києво-Святошинським районним судом Київської області проведено підготовче засідання по справі, за результатами якого вирішено питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
21.10.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи Листа-пропозиції від 24.09.2025 року з додатками, адресованого відповідачу ОСОБА_3 , з пропозицією добровільного проведення генетичної експертизи.
Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 820 від 31.10.2025 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/17890/24 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2025 року справу №369/17890/24 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.02.2026 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
18 червня 2026 року судом проведено судове засідання, у якому взяли участь представник позивача адвокат Карапетян А.Р. та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Чернецька Г.М.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмета позову та просив його задовольнити.
Представник відповідача Добрєвої В.С. просила у задоволенні позову відмовити. Відзив подано не було.
Відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи – Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) – до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши обставини справи, перевіривши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Згідно статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду.
Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Судом встановлено, що 21.06.2023 року в Комунальному некомерційному підприємстві «Перинатальний центр м. Києва» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідач ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_7 . 
Відповідно до матеріалів справи, а саме згідно з актовим записом про народження №332 від 29 липня 2023 року, складеним Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначено відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Як вбачається із заяви про державну реєстрацію народження дитини від 29 липня 2023 року, така заява подана одноособово заявницею – відповідачкою ОСОБА_3 , яка власноручно зазначила відомості про батька дитини – ОСОБА_4 . 
Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2023 року у справі №369/1681/23 шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 , зареєстрований 27 квітня 2017 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, було розірвано.
З наведених обставин вбачається, що дитина – ОСОБА_7 – була зачата у період, коли відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ще перебували у зареєстрованому шлюбі, а народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто вже після розірвання цього шлюбу, проте до спливу десяти місяців з дня його розірвання. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 протягом всього часу розгляду справи не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, однак не скористався ними: жодних заяв, пояснень чи відзиву щодо визнання або невизнання ним факту свого батьківства стосовно ОСОБА_7 до суду не подав, позицію з приводу заявлених позовних вимог не висловив, у судові засідання не з`явився.
Згідно з позицією позивача, в кінці літа – на початку осені 2022 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 були наявні інтимні стосунки, в результаті яких відповідач ОСОБА_3 завагітніла від позивача та ІНФОРМАЦІЯ_7 народила дитину – ОСОБА_6 . Позивачем також зазначається, що весь період вагітності та тривалий час після народження дитини позивач перебував поряд з відповідачем ОСОБА_3 , зокрема: супроводжував відповідача ОСОБА_3 під час практично всіх медичних оглядів та консультацій у період вагітності; перебував разом з відповідачем ОСОБА_3 весь час у КНП «Перинатальний центр м. Києва» під час пологів і до моменту виписки з медичного закладу; був присутній під час пологів та народження дитини; запропонував ім`я дитини; проводив весь свій вільний час зі своїм сином ОСОБА_6 як під час прогулянок, так і вдома.
На підтвердження зазначеного позивачем було надано суду разом з позовною заявою фототаблицю з фотографіями з медичного закладу та спільними фотографіями позивача та родичів позивача з дитиною.
Також позивачем зазначається про здійснення фінансового забезпечення відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як під час вагітності, так і після народження дитини. На підтвердження зазначеного позивачем надано банківські виписки з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від 08 жовтня 2024 року та від 09 жовтня 2024 року, відповідно до яких за період з 27 квітня 2023 року по 18 вересня 2024 року позивачем було переведено на банківський рахунок відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у загальному розмірі 267 400,00 грн.
Відповідач ОСОБА_3 жодних пояснень щодо наведених обставин суду не надала, відзив на позовну заяву не подала. Разом з тим представник відповідача – адвокат Чернецька Ганна Миколаївна – під час судового засідання з розгляду справи по суті підтвердила факт наявності між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 близьких стосунків інтимного характеру, зазначивши що вони були коханцями. 
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.11.2019 року у справі №757/26284/14-ц, доказами у категорії справ щодо визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Як вже зазначалось, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2025 року було задоволено клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення чи спростування факту батьківства щодо дитини ОСОБА_6 , проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Відповідача ОСОБА_3 та позивача було зобовязано зявитися у визначені судовим експертом день, час та місце для відібрання біологічних зразків та проведення експертного дослідження.
Судом встановлено, що судовою експертною установою – Державною спеціалізованою установою «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи» – відбір біологічних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи призначався двічі: на 04 квітня 2025 року о 10:00 год. (лист від 11.03.2025 року №100-98/459), а після нез?явлення відповідача ОСОБА_3 – повторно на 02 травня 2025 року о 10:00 год. (лист від 07.04.2025 року №100-160/654). Проте в обидва призначені дні відповідач ОСОБА_3 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_6 до експертної установи не зявилася, у зв`язку з чим листом від 05 травня 2025 року №100-206/819 експертна установа повернула справу до суду без проведення експертизи, повідомивши про неможливість її проведення через не з?явлення ОСОБА_3 .
Суд також бере до уваги, що, окрім повідомлень з боку суду та експертної установи, відповідач ОСОБА_3 про обидві призначені дати відбору біологічних зразків (04.04.2025 та 02.05.2025) додатково повідомлялася безпосередньо позивачем, а саме його представником – адвокатом Карапетяном А.Р., шляхом направлення відповідних листів засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та шляхом направлення повідомлень у месенджерах WhatsApp, Viber та Telegram. Відповідні докази направлення зазначених повідомлень долучені до матеріалів справи додатковими поясненнями представника позивача щодо ухилення відповідача ОСОБА_3 від судової молекулярно-генетичної експертизи від 16.07.2025.
Окрім цього, судом встановлено, що після підготовчого засідання у минулому складі суду, позивачем вживались подальші заходи, спрямовані на добровільне вирішення спірного питання, а саме: 24.09.2025 на адресу відповідача ОСОБА_3 направлено лист-пропозицію щодо добровільного проведення генетичної експертизи (докази направлення долучені до матеріалів справи заявою представника позивача від 21.10.2025). Відповідач ОСОБА_3 на вказану пропозицію не відреагувала, будь-яких доказів свого звернення до позивача або до експертної установи з метою добровільного проведення дослідження суду не надала.
Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі №390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.
Згідно зі статтею 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Оцінюючи наведене, суд приходить до висновку, що системне та повторюване нез`явлення відповідача ОСОБА_3 як на відбір біологічних зразків у межах судової експертизи, так і її бездіяльність у відповідь на пропозицію добровільного проведення такого дослідження, за відсутності будь-яких поважних причин, свідчить про свідоме ухилення відповідача від участі в експертизі в розумінні статті 109 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц зазначено висновок, що хоча підставою для категоричного висновку для встановлення чи спростування факту батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, проте такий висновок не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.
За таких обставин суд переходить до аналізу решти доказів, наявних у матеріалах справи, з урахуванням того, що будь-яких відзивів чи заперечень по справі Відповідачами не подано. 
Судом встановлено, що позивач не обмежився поодинокими епізодами присутності у житті відповідачки ОСОБА_3 та дитини, а супроводжував відповідачку практично на всіх етапах вагітності та пологів: був присутній під час пологів, самостійно перерізав пуповину новонародженого сина, перебував разом з відповідачкою та дитиною в медичному закладі до моменту виписки, а участь у виписці дитини з пологового будинку разом з позивачем брали також його родичі та спільні знайомі сторін. Наведені обставини є характерними саме для батька дитини та не притаманні особі, яка не має жодного біологічного або соціального зв`язку з дитиною.
Крім того, судом враховано, що саме позивач запропонував ім`я новонародженому сину, що додатково свідчить про його безпосередню участь у визначенні долі дитини як батька.
Суд також враховує систематичний та тривалий характер фінансової підтримки позивачем відповідачки ОСОБА_3 та дитини – як під час вагітності, так і протягом більш ніж року після народження дитини, що виключає випадковий чи одноразовий характер такої допомоги і за своєю правовою природою є характерним саме для утримання батьком своєї дитини.
З урахуванням викладеного, оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, зокрема встановлений факт ухилення відповідачки ОСОБА_3 від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а також те, що відповідач ОСОБА_4 не скористався своїм правом на подання заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку про доведеність факту походження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме від позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №543/738/16-ц зазначено, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
У постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного звязку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. and Others v. Sweden») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Європейський суд з прав людини також вказує, що «у цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька» (M. T. v. UKRAINE, №950/17, §23-24, ЄСПЛ, від 19.03.2019 року).
Таким чином, суд, дослідивши позиції сторін, оцінив докази у справі та враховує їх при винесенні рішення як належні і допустимі, якими в цілому підтверджуються факти та обставини, викладені позивачем у його позовній заяві про визнання батьківства.
Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом враховано, що встановлення батьківства позивача та відповідні зміни до актового запису про народження дитини спрямовані на реалізацію права дитини знати своїх батьків та на визначення її правового статусу відповідно до дійсного походження, що відповідає найкращим інтересам дитини.
З огляду на викладене та з приводу порядку внесення змін до актового запису цивільного стану, про що просить позивач, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Згідно з підпунктом 20 пункту 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 (у відповідній редакції), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з пунктом 2.13.1 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до пункту 2.16.4 розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (стаття 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до усталеної судової практики, яка віддзеркалює принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, судові рішення повинні повно відображати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення ЄСПЛ у справі «Морейра Феррейра проти Португалії»).
При цьому судом враховується, що згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обовязок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обовязку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат у справі, суд відповідний розподіл не здійснює.
На підставі вищезазначеного, керуючись статтями 126, 128, 129, 134 СК України, статтями 12-13, 81, 89, 109, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Виключити з актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №332 від 29 липня 2023 року, виконаний виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області) відомості про батька, зазначені як « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №332 від 29 липня 2023 року, виконаний виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області): 
-у графі «батько» (відомості про батька) зазначити: батько – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Вірменія, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
-у розділі «відомості про дитину»: прізвище дитини « ОСОБА_8 » змінити на прізвище « ОСОБА_9 », а по батькові « ОСОБА_10 » замінити на « ОСОБА_11 »; місце народження та дату народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) залишити без змін. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 03.07.2026 року.

Суддя         А.В. Янченко