СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/35/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В. , суддя Тихий П.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (вх. № 626Д) 
на рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі № 905/35/26, ухвалене в приміщенні Господарського суду Донецької області (суддя Лобода Т.О.), повний текст якого складено 11.03.2026 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, місто Київ 
до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків “Новий зелений квартал”, місто Слов`янськ 
про стягнення 62 573,02 грн, 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі позов задоволено частково; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків “Новий зелений квартал” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” заборгованість за договором постачання природного газу № 9728-ОСББ (24)-04 від 11.10.2024 за спожитий у березні 2025 природний газ у сумі 49 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 084,93 грн.; в решті позову відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний Суд” з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі № 905/35/26 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 11 250,43 грн пені, 1 089,24 грн трьох відсотків річних та 1 233,35 грн інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” щодо стягнення 11 250,43 грн пені, 1 089,24 грн трьох відсотків річних та 1 233,35 грн інфляційних втрат, у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.
Предметом спору у цій справі є договір постачання природного газу, який не визначає предметом договору надання житлово-комунальних послуг. Відповідно, не є правозастосовними до спірних правовідносин Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закон України «Про житлово- комунальні послуги», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Вказує, що в цьому випадку позивач не надавав, а відповідач не отримував житлово-комунальні послуги за спірним договором постачання природного газу, оскільки зазначений договір регулює правовідносини між сторонами, в результаті яких позивач як постачальник поставляє споживачеві природний газ для власних потреб, що не може бути використаний для перепродажу, з огляду на що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Заборона нараховувати та стягувати неустойку (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, не поширюється на правовідносини за спірним договором постачання природного газу укладеного між юридичними особами - позивачем та відповідачем. Договір поставки не є договором про надання житлово - комунальних послуг, господарську діяльність відповідач здійснює в місті Слов`янськ, відповідно, положення Постанови КМУ №206 не регулюють та не впливають на відносини позивача та відповідача з постачання природного газу і не обмежують право позивача на стягнення нарахувань, та не можуть бути застосовані до правовідносин.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею -доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі № 905/35/26 залишено без руху; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн. та роз`яснено, що при невиконанні вимог цієї ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
06.04.2026 на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2026. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі № 905/35/26; призначено розгляд справи № 905/35/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; витребувати з господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/35/26. 
10.04.2026 на адресу суду з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 905/35/26.
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" (Споживач) укладено Договір постачання природного газу. 
Відповідач приєднався до умов договору шляхом підписання 07.10.2024 заяви приєднання із накладенням електронного підпису. 
11.10.2024 позивач надав згоду на приєднання до Договору постачання природного газу (вих.№125/3//1/1-11963 від 11.10.2024), в якій повідомив про укладення між сторонами Договору постачання природного газу № 9728-ОСББ (24)-04 від 11.10.2024 (далі - Договір) та вказав, що дата набрання (набуття) чинності Договору – 11.10.2024.
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення (об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або житлово-будівельним (житловим, обслуговуючим) кооперативом або управителем багатоквартирних будинків), природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Цей Договір є договором приєднання у відповідності до статті 634 Цивільного Кодексу України, і може бути укладений лише шляхом приєднання Споживача до всіх його умов в цілому. Цей Договір не є публічним договором в розумінні статті 633 Цивільного Кодексу України (п. 1.4 Договору).
Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з місяця, в якому Договір набрав чинності відповідно до пункту 13.1 Договору, по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості та відповідно до розрахункових періодів та розподілу, що зазначені Споживачем у Заяві, яка є невід`ємною частиною цього Договору (за умови акцепту Постачальником Заяви в порядку, передбаченому пунктом 1.6 Договору). Постачання природного газу відповідно до цього пункту Договору та реєстрація Споживача в реєстрі Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється до 30.04.2025 року, відповідно до пункту 3.3 цього Договору.
За умовами п. 2.2.1 Договору Обсяг 1 (фіксований) природного газу використовується Споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Споживач самостійно зазначає в Заяві замовлені обсяги природного газу. При цьому, значення Обсягу І (фіксований) Споживач визначає самостійно на підставі своїх прогнозних даних (п. 2.2.2 Договору).
Відповідачем у Заяві-приєднанні від 07.10.2024 визначено обсяг (об`єм) природного газу, запланований для споживання у період з листопада 2024 по 30.04.2025 (включно), в кількості 77 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях Обсяг І (фіксований): листопад 2024 – 11,000 тис.куб.м, грудень 2024 – 15,000 тис.куб.м, січень 2025 – 18,000 тис.куб.м, лютий 2025 – 17,000 тис.куб.м, березень 2025 – 13,000 тис.куб.м, квітень – 3,000 тис.куб.м.
У пункті 2.2.3 Договору передбачено, що фактично передані в розрахунковому періоді Обсяг І (фіксований) та/або Обсяг II можуть відрізнятися від замовленого відповідно Обсягу І (фіксований) та/або Обсягу II за цим Договором і визначених в Заяві, як в меншу, так і в більшу сторону.
Згідно з п. 3.1 Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача в момент передачі природного газу. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, по два примірники актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акти), підписані уповноваженим представником Споживача, а саме: акт на Обсяг І (фіксований), акт на Обсяг ПІ (фіксований) та акт на Обсяг II. В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу, які визначаються з урахуванням вимог пункту 2.1, підпунктів 2.2.3. та 3.5.2 цього Договору, їх ціна (визначається відповідно до розділу 4 цього Договору) та вартість (п. 3.5.1 Договору).
Постачальник протягом 3-х робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути Споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником Постачальника, або надає обґрунтовану відмову від підписання акту. Після підписання Сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за Договором вважаються скоригованими.
У пункті 4.1.1 Договору сторони погодили, що ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб.м газу з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7 583,89 грн.
За умовами п. 5.1 Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором (п. 7.1 Договору). 
Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні втрати та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Договір набуває чинності з дати, зазначеної в письмовій Згоді на приєднання до Договору постачання природного газу Постачальника, надісланої Споживачу відповідно до пункту 1.6 Договору, та діє до 30 квітня 2025 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1 Договору).
До матеріалів справи додано Додаткову угоду №1 від 01.01.2025 до Договору постачання природного газу, в якій сторони погодили п. 4.1 Договору викласти у новій редакції, відповідно до якої ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 8 082,60 грн.
Докази підписання відповідачем Додаткової угоди № 1 до матеріалів справи не надано, однак відповідач у відзиві на позов не заперечує факту укладення такої додаткової угоди.
Як зазначає позивач, ним в період жовтня 2024 - березень 2025 здійснювалось постачання природного газу відповідачу відповідно до умов Договору, однак відповідач не здійснив у повному обсязі оплату за спожитий газ за спірний період. Станом на момент пред`явлення позову відповідач має основну заборгованість у сумі 49 000,00 грн.
Несплата відповідачем боргу стала підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. 
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Донецької області, в якому він просив стягнути заборгованість за Договором постачання природного газу № 9728-ОСББ (24)-04 від 11.10.2024 за спожитий природний газ у сумі 49 000,00 грн, пені в сумі 11 250,43 грн, 3% річних у сумі 1 089,24 грн та інфляційних втрат у сумі 1 233,35 грн. 
11.03.2026 господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у справі доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи убачається, що відповідач приєднався до умов Договору постачання природного газу шляхом підписання заяви приєднання до договору. 
Відповідач факт підписання та укладання договору постачання природного газу не спростовує, докази оспорювання, визнання недійсними останнього матеріали справи не містять.
У Договорі постачання природного газу № 9728-ОСББ (24)-04 від 11.10.2024 сторони узгодили такі істотні умови договору, як його предмет, ціна, строк дії.
Укладений між ними договір за своє правовою природою є договором поставки природного газу, правове регулювання якого визначено, зокрема, приписами Господарського кодексу України (чинного на момент укладання та виконання Договору) та Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015.
За змістом статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно з пунктом 3 розділу І Правил постачання природного газу, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. 
Відповідно до п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
На виконання вказаних умов договору позивач здійснив постачання природного газу відповідачу в період жовтень 2024 року – березень 2025 року, на підтвердження чого до позовної заяви додані акти приймання-передачі природного газу: за жовтень 2024 від 31.10.2024 на суму 35,92 грн у кількості 0,00192 тис.куб.м,; за листопад 2024 від 30.11.2024 на суму 95 072,22 грн у кількості 12,53608 тис.куб.м; за грудень 2024 від 31.12.2024 на суму 119 159,56 грн у кількості 15,71220 тис.куб.м; за січень 2025 від 31.01.2025 на суму 113 538,01 грн у кількості 14,04722 тис.куб.м; за лютий 2025 від 28.02.2025 на суму 141 587,86 грн у кількості 17,51762 тис.куб.м; за березень 2025 від 31.03.2025 на суму 61 193,99 грн у кількості 7,57108 тис.куб.м, 
Вказані акти підписані обома сторонами без зауважень.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт споживання відповідачем природного газу у вказаний період на загальну суму 530 587,56 грн.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку боргу, відповідач частково сплатив за спожитий природний газ, несплаченим залишився спожитий у березні 2025 газ у сумі 49 000,00 грн.
Матеріали справи не містять будь-яких заперечень щодо обсягів споживання відповідачем природного газу, факт постачання природного газу у визначених обсягах за спірний період відповідачем не спростовано і не заперечується.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У пункті 5.1 Договору сторони узгодили, що Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Отже, строк оплати постачання природного газу за спожитий відповідачем у березні 2025 природний газ є таким, що настав.
Положення статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Доказів сплати залишку заборгованості в сумі 49 000,00 грн за спожитий у березні 2025 року природний газ матеріали справи не містять, наявність заборгованості відповідачем не спростована.
Отже, матеріалами справи належними та допустимими доказами підтверджується факт постачання позивачем відповідачу природного газу на загальну суму 530 587,56 грн, а також наявність непогашеної заборгованості за поставлений у березні 2025 природний газ у розмірі 49 000,00 грн. 
Відповідач доказів повного виконання взятих на себе грошових зобов`язань, спростування здійснених позивачем нарахувань або наявності обставин, які б свідчили про відсутність обов`язку зі сплати зазначеної суми, до матеріалів справи не надав. 
З огляду на встановлений факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань та порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної і повної оплати поставленого природного газу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення основної заборгованості у сумі 49 000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 11 250,43 грн, 3% річних у сумі 1 089,24 грн та інфляційних втрати в сумі 1 233,35 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За своєю правовою природою неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.
За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк воєнного стану неодноразово було продовжено та станом на теперішній час воєнний час є продовженим.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, Слов`янська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області з 24.02.2022 включена до переліку територій можливих бойових дій.
Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
Статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.
Як убачається з матеріалів справи, мешканці (власники) будинків 16, 18 та 20 по вулиці Жовтневої Революції в м. Слов`янськ, створили неприбуткову організацію «Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» з метою належного утримання будинку, забезпечення мешканців будинку комунальними та іншими послугами.
Відповідач, згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків.
Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.
Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, створене фізичними особами - власниками квартир (побутовими споживачами житлово-комунальних послуг, населенням), укладає договори на постачання комунальних послуг із постачальниками від імені побутових споживачів як колективний споживач, і використовує поставлений газ виключно для власних побутових потреб мешканців будинку (виключаючи будь-яку комерційну чи професійну діяльність).
Так, Закон України «Про ринок природного газу» виокремлює серед суб`єктів ринку природного газу категорії побутового споживача та споживача:
1) побутовий споживач (відповідно до п.23 ч.1 ст.1 зазначеного Закону) - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність;
2) споживач (відповідно до п.37 ч.1 ст.1 зазначеного Закону) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Тобто, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за усіма зазначеними критеріями підпадає під визначення побутового споживача, окрім визначення його як фізичної особи. Подібний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 910/15687/20, від 02.05.2018 у справі № 910/11650/17 та у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 916/2197/13.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 916/3837/21 зазначено, що ОСББ не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа ОСББ не має свого власного споживання. ОСББ, згідно норм чинного законодавства, сприяє отриманню співвласниками багатоквартирного будинку комунальних послуг, зокрема постачанню та розподілу електричної енергії. Ця електрична енергія постачається у багатоквартирний будинок виключно задля функціонування спільного майна співвласників (зокрема інженерно-технічних систем будинку, як то роботи індивідуального теплового пункту, котелень, підкачувальних насосів тощо) та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (зокрема електропостачання ліфтів, освітлення місць загального користування та прибудинкової території тощо). ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно окремого спеціалізованого Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання, не використовує електричну енергію для власних потреб. Отже, ОСББ в частині споживання електричної енергії на побутові потреби по аналогії закону підпадає під визначення "колективний побутовий споживач" електроенергії, у випадку, коли ці організації об`єднують мешканців у багатоквартирних будинках та діють в їхніх інтересах для забезпечення комфортних умов проживання у будинку.
Судова колегія зазначає, що відповідач у справі виступає у спірних відносинах з позивачем саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) та договір укладений для забезпечення та сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.
Положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 прямо не забороняють нарахування ОСББ, які є юридичними особами, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.
Втім, ОСББ є неприбутковою організацією, створеною мешканцями будинку (населенням) для забезпечення таких мешканців комунальними послугами та оплата таких комунальних платежів здійснюється за рахунок мешканців та за тарифами для населення, тому доводи позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених 3% річних, інфляційних втрат та пені як з юридичної особи є помилковими.
Встановлена Кабінетом Міністрів України заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, має поширюватися на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу, що створена та діє виключно в інтересах фізичних осіб - власників квартир та приміщень у житловому будинку.
Натомість, виключення ОСББ із категорії побутових споживачів або населення та нарахування неустойки, процентів річних та інфляційних нарахувань, призводить до звуження обсягу прав співвласників, що об`єдналися в ОСББ, порівняно із іншими побутовими споживачами, які також є фізичними особами, також використовують поставлений газ (у цьому випадку) виключно для побутових потреб, однак уклали договори на постачання газу із постачальником напряму. Таке звуження прав членів ОСББ суперечить самій меті створення ОСББ, а саме: забезпечення і захисту прав співвласників.
Судова колегія враховує сталу судову практику, зокрема, щодо того, що ОСББ є колективним побутовим споживачем, відповідно до нього застосовуються норми права, що регулюють стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з побутових споживачів. Такі висновки містяться, наприклад, в постановах Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 910/9749/24, від 16.10.2025 у справі № 914/2380/24. 
Судова колегія, також, враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 916/2778/24, де, зокрема, вказано на те, що відповідач згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків. Ураховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин у своїй сукупності, Верховний Суд зазначає, що відповідач, як юридична особа, що створена шляхом об`єднання власників квартир, зокрема фізичних осіб, які у розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є побутовими споживачами, споживаючи природний газ для вироблення теплової енергії виключно для забезпечення потреб таких осіб, є колективним побутовим споживачем. Близька за змістом правова позиція щодо правового визначення юридичної особи, що створена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, за аналогією закону застосовано Верховним Судом у постановах від 30.11.2022 у справі № 916/3837/21, від 22.01.2025 у справі № 916/1071/24 тощо.
Таким чином, позивач здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість ОСББ «Новий зелений квартал» за період часу, коли на території України діяв воєнний стан, споживання природного газу відбувалось на території можливих бойових дій, а відповідно щодо відповідача діяла заборона на нарахування та стягнення пені, інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, в тому числі і щодо постачання газу для опалення багатоквартирного житлового будинку.
За таких обставин, правових підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 11 250,43 грн, 3 % річних в сумі 1 089,24 грн та інфляційних втрат в сумі 1 233,35 грн, не має. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про незастосовність до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206.
Сам по собі факт укладення договору постачання природного газу між двома юридичними особами не виключає застосування спеціального правового регулювання, спрямованого на захист населення під час воєнного стану, якщо кінцевим споживачем відповідного ресурсу є співвласники багатоквартирного будинку. 
Судова колегія зауважує на тому, що вирішальним у цьому випадку є не організаційно-правовий статус ОСББ, а функціональне призначення природного газу та мета його споживання - забезпечення житлово-комунальних потреб населення. 
А отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період дії встановлених державою спеціальних обмежень.
За таких обставин, ОСББ виступає колективним побутовим споживачем, який діє в інтересах співвласників житлового будинку, а тому встановлена постановою КМУ №206 заборона нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та процентів річних поширюється і на спірні правовідносини.
Окрім того, судова колегія не приймає посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.01.2025 у справі № 916/3889/23, оскільки у справі № 916/3889/23 спірним періодом є грудень 2021, спір стосується постачання газу постачальником "Останньої надії", у вказаній справі не вирішувалось питання щодо застосування постанови КМУ від 05.03.2022 № 206. 
Так само не приймаються посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/1199/18 від 02.04.2019, оскільки предметом спору у цій справі є визнання незаконними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо складання акта про порушення та зобов`язання ПАТ «Дніпрогаз» поновити мешканцям будинку як побутовим споживачам, що проживають у вказаному будинку, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. 
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.
"Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 року №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 року № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року у справі № 910/5394/15-г."
Таким чином, правовідносини у справах, на які посилається апелянт та обставини вказаних справ не є подібними до правовідносин у справі № 905/35/26, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269-270, частиною 1 статті 275, статтею 282 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2026 у справі № 905/35/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених частиною 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя О.В. Плахов 

Суддя П.В. Тихий