УХВАЛА
30 квітня 2026 року 
м. Київ 
справа № 160/17098/25
адміністративне провадження № К/990/18360/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі № 160/17098/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року № 0120822409 Форма «Д» з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5 181 424, 16 грн;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року № 0120862409 Форма «Д» з військового збору у розмірі 482 443, 60 грн. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково.
Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року № 0120822409 (форма «Д») у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 5 181 424,60 грн.
Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року № 0120862409 (форма «Д») у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 482 443,60 грн.
У решті позову відмовлено.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року виправлено описки в тексті постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року по справі № 160/17098/25, а саме:
- замінено в описовій та мотивувальній частинах постанови суми застосованих штрафних санкцій:
відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року № 0120822409 форма «Д» з помилково зазначеної « 5 181 424,16 грн» на належну « 5 091 603,62 грн»;
відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06 березня 2025 року №0120862409 форма «Д» з помилково зазначеної « 482 443,60 грн» на належну « 471 337,66 грн»;
- викладно абзаци третій та четвертий резолютивної частини постанови у такій редакції:
«Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06 березня 2025 року № 0120822409 форма «Д», в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 5 091 603,62 грн - визнати неправомірним та скасувати.
Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06 березня 2025 року № 0120862409 форма «Д», в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 471 337,66 грн - визнати неправомірним та скасувати».
Не погодившись з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
1. У частині оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року скаржник у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №600/747/22-а.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права; безпосередній висновок судів попередніх інстанцій, який такому суперечить; обґрунтування подібності правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Крім того, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Водночас у поданій касаційній скарзі скаржником зроблено вказівку на постанови Верховного Суду без належного обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій постанов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Крім того, у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування, в чому саме, на переконання скаржника, полягає порушення норм матеріального і процесуального права судами попередніх інстанцій.
Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з постановою суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
2. У частині оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону; застосування закону, який не підлягає застосуванню; незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Положення статті 330 КАС України встановлюють вимоги до форми та змісту касаційної скарги.
Згідно з частиною другою цієї статті, у касаційній скарзі мають бути зазначені:
- підстави подання скарги з визначенням відповідних підстав, передбачених статтею 328 КАС України (пункт 4);
- обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело до ухвалення незаконного судового рішення (абзац четвертий).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права або неправильність її (їх) застосування. У скарзі мають бути зазначені конкретні порушення, які, на думку скаржника, є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), а також наведені аргументи на підтвердження цієї позиції.
У касаційній скарзі не викладено передбачених абзацом другим частини четвертої статті 328 КАС України підстав для касаційного оскарження судових рішень. Скаржник чітко не зазначив, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, та не навів відповідних посилань на норми права.
Скаржником не спростовано правильність застосування судом апеляційної інстанції частини 1 статті 253 КАС України, відповідно до якої суд, який постановив судове рішення з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи може виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі № 160/17098/25 - повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Шишов