Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 	справа № 580/4468/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби у Черкаській області щодо надання неточної та неповної інформації ОСОБА_1 на інформаційний запит від 22 квітня 2026 року, що міститься у листі від 27 квітня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що звернулась до Головного управління Держпродспоживслужби у Черкаській області з інформаційним запитом, в якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо ПІБ особи, якій було доручено проведення перевірки, ПІБ особи, яка видала доручення на проведення перевірки, результат перевірки та надати для ознайомлення копії усіх документів перевірки. Листом від 27.04.2026 відповідач не надав у повному обсязі запитувану інформацію, а саме: результат перевірки та надати для ознайомлення копії усіх документів перевірки. У листі від 27.04.2026 відповідач вказав, що, нібито, направив письмову відповідь на скаргу 22.04.2026. Однак, копія вказаної відповіді у листі від 27.04.2026 відсутня, що є доказом направлення не усіх документів перевірки.
Ухвалою від 05 травня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.05.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що розгляд скарги здійснювався Головним управлінням відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Позивача 22.04.2026 було повідомлено про результат розгляду її скарги, що є належним виконанням обов`язків розпорядника. Зазначила, що позивачка у запиті просила надати для ознайомлення копії усіх документів перевірки, натомість нормативних передумов для ототожнення відповіді на скаргу з документами перевірки немає. Оскільки розгляд скарги № К-70-2026 здійснювався відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і позивачу було повідомлено про результат її розгляду 22.04.2026, дана обставина підтверджує належне виконання Головним управлінням обов`язків як розпорядника інформації. Наголосила на тому, що на законодавчому рівні закріплено імператив про те, що Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про звернення громадян».
13.05.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка вказала, що серед наданих документів була відсутня відповідь від 22.04.2026 на скаргу від 26.02.2026. Зловживаючи процесуальними правами, відповідач вводить суд в оману щодо направлення результату відповіді на скаргу від 26.02.2026 саме 22.04.2026. Рекомендований лист L067159870879 з відповіддю на скаргу від 26.02.2026 було направлено 29.04.2026 та підтверджено трекінгом Укрпошти. Доказом протиправних дій відповідача є ним же надана ф.103 Рекомендовані листи Укрпошти з датою 07.05.2026 р. та міститься два листа, які адресовано Позивачу. А тому , Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо своєчасного надання точної та повної інформації на інформаційний запит від 22.04.2026.
18.05.2026 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якій представниця відповідача вказала, що оскільки прохальна частина запиту на інформацію ОСОБА_1 лежала в площині, що стосувалася надання копій документів перевірки (позапланового заходу державного нагляду (контролю), а не надання відповіді на її звернення від 26.02.2026, Головне управління не мало передумов для надання на вказаний запит копії відповіді за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.02.2026.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що 22.04.2026 позивачка звернулася до відповідача з інформаційним запитом, у якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо ПІБ особи, якій було доручено проведення перевірки, ПІБ особи, яка видала доручення на проведення перевірки, результат перевірки та надати для ознайомлення копії усіх документів перевірки.
У відповідь на вказаний запит листом від 27.04.2026 № 10-04-23-04/1499-26 відповідач повідомив, що «На підставі погодження Держпродспоживслужби від 01.04.2026 № 15.1.2-6/8453 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у сфері захисту прав споживачів Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» спеціалістами управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління, в межах наданих повноважень, проведено позаплановий захід. Для здійснення позапланового заходу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго», відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Головним управлінням видано Наказ про позапланову перевірку від 02.04.2026 № 247-ОД та посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 02.04.2026 № 16, в яких зазначено посадові особи, яким доручено здійснити позапланову перевірку. За результатами здійснення позапланового заходу складено Акт від 20.04.2026 № 000018 та 22.04.2026 № 5.2-04-23-04/1437 надано письмову відповідь на скаргу.».
До відповіді відповідач додав: погодження на 1 арк. в 1 прим.; витяг з Акта на 6 арк. в 1 прим.; наказ на 1 арк. в 1 прим.; посвідчення (направлення) на 1 арк. в 1 прим.; пояснення УКП «Уманьтеплокомуненерго» з додатками на 58 арк. в 1 прим.
Дії відповідача щодо надання неточної та неповної інформації на інформаційний запит від 22 квітня 2026 року, що міститься у листі від 27 квітня 2026 року позивачка вважає протиправними, а тому звернулась в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані Законом України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XІІ «Про інформацію» (далі – Закон № 2657-XІІ), Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон № 2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.
Частина 1 ст. 3 Закону № 2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ).
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VІ є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації – суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Одним із способів доступу до інформації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI є надання її за запитами на інформацію.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
На підставі ч. 2 ст. 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
П. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2657-XII реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Суд встановив, що 22.04.2026 позивачка звернулася до відповідача із інформаційним запитом у якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо ПІБ особи, якій було доручено проведення перевірки, ПІБ особи, яка видала доручення на проведення перевірки, результат перевірки та надати для ознайомлення копії усіх документів перевірки.
У відповідь на вказаний запит листом від 27.04.2026 № 10-04-23-04/1499-26 відповідач повідомив, що «На підставі погодження Держпродспоживслужби від 01.04.2026 № 15.1.2-6/8453 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у сфері захисту прав споживачів Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» спеціалістами управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління, в межах наданих повноважень, проведено позаплановий захід. Для здійснення позапланового заходу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго», відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Головним управлінням видано Наказ про позапланову перевірку від 02.04.2026 № 247- ОД та посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 02.04.2026 № 16, в яких зазначено посадові особи, яким доручено здійснити позапланову перевірку. За результатами здійснення позапланового заходу складено Акт від 20.04.2026 № 000018 та 22.04.2026 № 5.2-04-23-04/1437 надано письмову відповідь на скаргу.».
До відповіді відповідач додав: погодження на 1 арк. в 1 прим.; витяг з Акта на 6 арк. в 1 прим.; наказ на 1 арк. в 1 прим.; посвідчення (направлення) на 1 арк. в 1 прим.; пояснення УКП «Уманьтеплокомуненерго» з додатками на 58 арк. в 1 прим.
Аналіз зазначених обставин вказує на те, що відповідач надав на запит позивачки достовірну, точну та повну інформацію із наданням документів, які підтверджують запитувані відомості.
Щодо покликань позивачки про надання відповідачем не усіх матеріалів перевірки, оскільки не надано відповіді на скаргу від 22.04.2026, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. 
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. 
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. 
У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. 
З урахуванням викладеного, зважаючи на нормативні приписи Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» документами перевірки (позапланового заходу державного нагляду (контролю)) є: наказ, посвідчення (направлення), акт, припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. 
Суд врахував, що запит на інформацію ОСОБА_1 стосувався, зокрема, надання копій документів перевірки, які відповідач надав у повному обсязі.
Отже, відповідач належним чином проінформував позивачку про вжиті ним заходи державного нагляду (контролю) за наслідками її скарги.
З огляду на викладене, за наслідками розгляду цієї справи, суд не встановив у діях відповідача ознак протиправності чи надання ним недостовірної чи неповної інформації.
Суд також врахував, що позовна заява не містить вимог зобов`язального характеру, у зв`язку із чим суд вважає за доцільне зазначити таке.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.
Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що відсутність порушеного права, яке на час розгляду справи необхідно захистити а також відсутність до відповідача вимог зобов`язального характеру, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки, звільненої від сплати судового збору відповідно до закону, не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області (18008, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120, код ЄДРПОУ 40333440).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 09.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК