ЄУН 932/368/26
Провадження №2/932/43/26

РІШЕННЯ
іменем України

07.05.2026 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого – судді Салькової В.С., 
за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити нарахування плати за неотримувані послуги, 

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад обґрунтування вимог позивача
Позивач ОСОБА_1 в порядку положень Закону України «Про захист прав споживачів» через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.06.2014. У квартирі встановлено індивідуальне опалення, відключення системи централізованого опалення підтверджене актом відповідача від 05.07.2016. 
Під час обстеження 13.03.2025 відповідним актом зафіксовано, що квартира повністю відключена від централізованої системи опалення, у приміщенні відсутні опалювальні прилади (радіатори) централізованого опалення. Наявні лише транзитні трубопроводи, через які подача теплової енергії до квартири не здійснюється. 
Не зважаючи на це, відповідач продовжує нараховувати плату за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, хоча фактично така послуга не надається.
Вважає нарахування неправомірними, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню. Вона неодноразово зверталася до КП «Теплоенерго» з вимогою скасувати нарахування, однак останнє відмовляється від припинення, обмежуючись лише коригуванням довжини транзитних труб з 11,0м до 7,5м, про що свідчить письмова відповідь від 17.03.2025. Також на її заяву з проханням скасувати нарахування та внести відповідні зміни до облікових даних споживача листом від 19.11.2025 було відмовлено. 
Просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування за її особовим рахунком, зобов`язати відповідача припинити нарахування та внести зміни до облікових даних, виключивши її квартиру зі споживачів послуги з постачання теплової енергії. 
ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи
В поданому відзиві на позовну заяву відповідачем позовні вимоги не визнані. 
Зазначає, що законом чи договором не передбачене виключення з абонентського обліку об`єкту нерухомого майна, що отримував послугу з постачання теплової енергії до обладнання індивідуальним джерелом опалення. Цю вимогу позивача вважає неефективним способом захисту порушеного права, оскільки сам факт обліку не створює додаткового обсягу прав та обов`язків для позивача. Щодо нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, то КП «Теплоенерго» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії співвласникам багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , у тому числі кв. АДРЕСА_3 , надавало і надає послугу з постачання згідно з Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором, розміщеним на офіційному сайті підприємства, а повідомлення про місце опублікування здійснювалося в рахунках на оплату послуг. Таким чином, між сторонами діє типовий індивідуальний договір, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення індивідуальному споживачеві. При цьому підпунктом 11 п.40 Типового індивідуального договору, який кореспондує з п.38 Правил, передбачено право споживача відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169. Однак таке право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Посилання позивача на факт відключення квартири від централізованого опалення, через яку прокладені ізольовані транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, заперечуються тим, що за положеннями закону та профільних підзаконних актів обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання розподіляється також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж системи централізованого опалення (теплопостачання). Отже, вимоги позивача про визнання протиправними дій КП «Теплоенерго» з нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та зобов`язання припинити нарахування за послуги постачання теплової енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 щодо відключеної від централізованого опалення квартири є необґрунтованими. Щодо вимоги про визнання протиправними дій з нарахування плати за абонентське обслуговування та зобов`язання припинити нарахування, то плата за абонентське обслуговування встановлюється для споживачів незалежно від факту обладнання житлового приміщення індивідуальним опаленням, її сплата залежить від моделі організації договірних відносин та її розмір не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Позивач не посилається, що відповідач плату за абонентське обслуговування нараховує всупереч закону чи договору, а також на те, що її розмір перевищує граничний розмір, визначений КМУ. Жодного належного обґрунтування та відповідних доказів на підтвердження цієї частини вимог фактично не надано. Просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності.
Позивач ОСОБА_1 та її представник Мандзюк О.Д. в судове засідання не з`явилися, представником подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача з підтриманням позовних вимог. 
Представником відповідача Весніним Д.С. також подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій наголошене на невизнанні позовних вимог у повному обсязі, висловлене прохання до суду про відмову в задоволенні вимог. 
Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі та рух справи
04.01.2026 позовна заява надійшла до суду через підсистему Електронний суд та 13.01.2026 автоматично розподілена між суддями. 
Ухвалою від 15.01.2026 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено розгляд справи на 11.03.2026, відповідачеві запропоновано подати відзив на позовну заяву. 
Відзив відповідача отримано судом 30.01.2026 в межах встановленого судом строку. 
07.05.2026 судом розглянуто справу за наявними в ній матеріалами з урахуванням заяв сторін про розгляд справи за їхньої відсутності. 
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Позивач ОСОБА_1 з 26.06.2014 є власником квартири АДРЕСА_4 , там зареєстроване місце її проживання. 
Актом від 05.07.2016 про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП встановлене відключення квартири позивача від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, акт підписаний представниками монтажної організації та виконавця послуг з ЦО і ГВП, а також власником квартири. 
22.07.2016 затверджені технічні умови №728/16 на реконструкцію центральної системи теплопостачання житлового будинку по АДРЕСА_2 , у зв`язку з встановленням автономного джерела тепла квартирі АДРЕСА_3 . 26.07.2016 виконаний робочий проект реконструкції системи центрального опалення. 
07.03.2025 позивач звернулася до відповідача листом-зверненням з проханням прислати комісію для підтвердження від`єднання квартири від подачі теплової енергії у зв`язку з встановленням індивідуального опалення, оскільки відповідач незаконно нараховує платежі. 
Актом б/н від 13.03.2025 КП «Теплоенерго» ДМР встановлено, що у квартирі позивача трубопровід системи централізованого опалення проходить транзитом на третій поверх, кількість стояків – 4, з них 3 ізольовані та сховані під гіпсокартон; 1 – ізольований з вільним доступом; опалення – електричне; горище (техдах) – є; підвал – під юр. підприємством. Індивідуальна система опалення відповідає робочому проекту від 2016 року. МЗК – у під`їзді батареї та стояки відсутні. 
Листом відповідача від 15.10.2025 позивачеві на заяву від 29.09.2025 повідомлене про внесення змін до облікових даних за особовим рахунком 615-830307 про довжину транзитних ізольованих трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення шляхом заміни значення з 11,0м на 7,50м. 
21.10.2025 ОСОБА_1 подано до КП «Теплоенерго» ДМР звернення з вимогою скасувати нарахування за послугу з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування за її особовим рахунком, внести відповідні зміни до облікових даних споживача з підстав наявності індивідуального опалення квартири, відсутності в ній опалювальних приладів централізованого опалення та наявністю лише трубопроводів, через які подача теплової енергії до квартири не здійснюється. 
З рахунку КП «Теплоенерго» на оплату послуги з постачання теплової енергії та абонобслуговування за абонентським номером споживача 615-830307 вбачається, що станом на 01.09.2025 борг позивача за теплопостачання становить 1283,37 грн, за абонобслуговування – 412,24 грн. 
Згідно з довідкою ТОВ «Внутрішньобудинкові системи» від 06.03.2025 на підставі акту 1/102МО від 14.06.2016 та складеної виписки з протоколу від 14.06.2016 №1/102МО квартирі АДРЕСА_4 відключена ввід внутрішньобудинкової мережі ЦО та ГВП. 
V. Оцінка суду
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З 01.05.2019 в повному обсязі введено в дію ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189, практична реалізація норм і положень якого, зокрема, що регулюють надання та оплату комунальних послуг, здійснюється з переходом на нові договірні відносини між виконавцями комунальних послуг і споживачами.
Розділом VI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189 передбачено, що до дати набрання чинності новими договорами про надання комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними Законом №2189 та відповідно до типових договорів, затверджених ПКМУ від 21.08.2019 №830, зберігають чинність старі договори (укладені до 01.05.2019), на умовах, визначених такими договорами (пункт 3 Розділу VI).
Також передбачено, що нові договори про надання комунальних послуг мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобіганню виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим КМУ (пункт 3 та 4 Розділу VI ).
Законом встановлено, що не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону (пункт 4 Розділу VI ).
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не приймуть рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надані комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону (пункт 5 Розділу VI).
Судом встановлено, що на даний час між позивачем та відповідачем не укладено нового договору про надання комунальних послуг на умовах, передбачених ст.14 Закону №2189.
Позивачем стверджується, що її квартира має індивідуальне опалення, тому підстав здійснювати їй нарахування у відповідача немає. 
Втім, суд, не приймає доводів позивача з огляду на таке.
Пунктом другим частини першої статті 5 Закону №2189 визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. 
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Статтями 7 та 8 Закону №2189 визначені обов`язки споживачів та виконавця житлово-комунальних послуг. Серед інших, обов`язками споживача є укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язками виконавця, серед інших, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готування та укладення із споживачем договорів про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. 
Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої у багатоквартирному будинку, між нею як співвласником багатоквартирного будинку та відповідачем є очевидно наявними фактичні договірні відносини з приводу опалення будинку, в якому розташована квартира позивача. 
Відсутність письмового договору з питань опалення МЗК та сплати абонентської плати сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. 
За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні підзаконними нормативними актами не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.
Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Аналіз положень як ч.1 ст.714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що за своєю суттю договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий саме висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених у Законі України «Про теплопостачання».
У тексті Закону України «Про теплопостачання» неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» щодо теплової енергії. 
Частинами 1,2 ст.17 Закону №2189 передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. 
Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення – це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).
Таким чином, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (далі – Методика №315). 
За змістом ч.1 ст.8, ч.1 ст.9 та ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.
Комерційний облік здійснюється вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показаннями його засобів вимірювальної техніки. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно з п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики №315. Відключення квартир від мережі централізованого опалення не звільняє власників таких квартир від оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, який розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики №315.
Слід зауважити, що внутрішньобудинкова система опалення не обмежується лише її елементами, які знаходяться у конкретному місці. Згідно з п. 2 розділу II Методики №315 обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи, розраховується за формулою, складовими якої є довжини всіх транзитних трубопроводів у приміщенні з індивідуальним опаленням або окремому приміщенні з транзитними мережами опалення та питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів у розмірі 7 Вт/м. Питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшуються на 100%; можуть застосовуватись питомі теплові втрати відповідно до проекту відокремлення (відключення) приміщення (за його наявності) або за результатами розрахунку організації, яка має на це відповідний дозвіл. 
 Тобто, споживачі, які є власниками квартир з індивідуальною системою опалення, здійснюють оплату за теплову енергію, що втрачається на один метр довжини трубопроводу, який проходить у такій квартирі. Визначення обсягу та розподіл між споживачами спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будинку визначається за правилами розділу IV Методики №315. 
З наданих доказів встановлено, що відповідачем проведене вимірювання довжини трубопроводу в квартирі позивача та внесені відповідні зміни до облікових даних за її особовим рахунком. 
Згідно з п.8 розділу IV Методики №315 у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: – для 1-5 поверхової будівлі/будинку – 25%.
У пункті 12 розділу IV Методики №315 передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. 
Таким чином, обов`язком споживача теплової енергії, квартира якого обладнана індивідуальною системою опалення, є оплата частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб опалення пропорційно до площі такої
квартири.
 Суд звертає увагу, що підтримання температури вище 0°C протягом всього року, особливо у зимовий час, у загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. 
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірні послуги відповідачем їй не надаються. В матеріалах справи відсутні дані про те, що внутрішньобудинкова система опалення житлового будинку не підтримується в робочому стані, що температура у місцях загального користування є нижчою за встановлені норми. Отже, посилання позивача на неправомірність пред`явлення до неї рахунків на оплату за опалення МЗК у визначених відповідачем сумах неспроможні, оскільки не підтверджують відсутності підтримання належного температурного режиму у місцях загального користування всього будинку. 
Оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання протиправними дій відповідача з нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії відсутні.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування – це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання
комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води.
За змістом ст.13 цього Закону плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається, у тому числі, з плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Тобто, плата за абонентське обслуговування встановлюється для споживачів незалежно від факту обладнання житлового приміщення індивідуальним опаленням, її сплата залежить від моделі організації договірних відносин та її розмір не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. 
Таким чином, враховуючи постачання відповідачем теплової енергії до МЗК будинку позивача, ним правомірно нараховується співвласникам будинку, в тому числі і позивачеві, плата за абонентське обслуговування, нарахування якої всупереч закону або умовам договору позивачем не доведене. 
Оскільки позивачем заперечується правомірність здійснення відповідачем нарахувань за послуги з теплопостачання та абонентське обслуговування в цілому і не ставиться питання правильності здійснених розрахунків, судом не перевіряється арифметична правильність здійснених відповідачем нарахувань. 
Отже, суд дійшов висновку, що нарахування відповідачем позивачеві плати з послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування здійснюється правомірно та на підставі положень діючого законодавства, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача з нарахування плати за вказані послуги відсутні. 
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд відмовляє у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача припинити нарахування оплати послуг та внести зміни до облікових даних шляхом виключення квартири позивача зі споживачів послуги з постачання теплової енергії, оскільки ці вимоги є похідними від первісної. 
На підставі наведеного у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі. 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Позивач є звільненою від сплати судового збору за пред`явлення позову у відповідності до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст.12,13,81,89,133,141,223,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, оф. 504, код за ЄДРПОУ 32688148) про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити нарахування плати за неотримувані послуги – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складене 12.05.2026.

Суддя:          В.С. Салькова