П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11781/25	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.
Дата і місце ухвалення: 30.12.2025 р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі №400/11781/25 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Благодатне» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року Приватне підприємство «Благодатне» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ОПШ047716 від 02.09.2025 про застосування до Приватного підприємства «Благодатне» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року адміністративний позов Приватного підприємства «Благодатне» задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у Приватного підприємства «Благодатне» статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах. Апелянт вказує, що під час проведення рейдової перевірки водієм транспортного засобу було надано товарно-транспортну накладну №18 від 10.08.2025, у якій саме Приватне підприємство «Благодатне» зазначено автомобільним перевізником, а тому саме позивач є належним суб`єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Апелянт зазначає, що під час перевірки транспортного засобу марки VOLVO державний номер НОМЕР_1 було встановлено відсутність у водія роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія або бланка підтвердження діяльності водія, що є порушенням вимог статей 48 та 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та тягне за собою відповідальність, передбачену абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону.
Крім того, апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що зазначення позивача у товарно-транспортній накладній як перевізника є помилковим та не підтверджує статусу автомобільного перевізника. На думку апелянта, саме товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажу, а тому наведені позивачем обставини щодо укладення договору транспортного експедирування та договору перевезення з ТОВ «НТК «Зелений гай» не спростовують факту здійснення перевезення саме Приватним підприємством «Благодатне».
У зв`язку із цим апелянт просить суд скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне підприємство «Благодатне» зареєстроване як юридична особа 12.10.2000, основним видом діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт. 
07.08.2025 між Приватним підприємством «Благодатне» та ТОВ «Золота Нива» укладено договір транспортного експедирування щодо організації перевезення вантажу замовника. 
08.08.2025 між Приватним підприємством «Благодатне» та ТОВ «НТК «Зелений гай» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого ТОВ «НТК «Зелений гай» зобов`язалось здійснювати перевезення вантажів власним автомобільним транспортом на замовлення позивача. 
Відповідно до заявки №2 Приватне підприємство «Благодатне» доручило ТОВ «НТК «Зелений гай» здійснити перевезення вантажу - ячменю, що належав ТОВ «Золота Нива», за маршрутом: с. Котляреве Миколаївської області - Одеська область, порт «Південний», 16 причал. 
10.08.2025 транспортний засіб марки VOLVO державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки LAG державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «НТК «Зелений гай», під керуванням водія ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, під час якого був зупинений посадовими особами Укртрансбезпеки для проведення рейдової перевірки. 
Під час проведення перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено відсутність у водія роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія або бланка підтвердження діяльності водія, у зв`язку із чим складено акт проведення рейдової перевірки №039022 від 10.08.2025. 
02.09.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову №ОПШ047716 про застосування до Приватного підприємства «Благодатне» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є саме автомобільний перевізник, який фактично здійснює перевезення вантажу.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб марки VOLVO державний номер НОМЕР_1 , яким здійснювалось перевезення вантажу 10.08.2025, належить ТОВ «НТК «Зелений гай», а водій ОСОБА_1 , який керував зазначеним транспортним засобом під час проведення рейдової перевірки, перебував саме у трудових відносинах із ТОВ «НТК «Зелений гай». 
Крім того, суд першої інстанції врахував, що між Приватним підприємством «Благодатне» та ТОВ «НТК «Зелений гай» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 08.08.2025, відповідно до якого саме ТОВ «НТК «Зелений гай» зобов`язалось здійснювати перевезення вантажу власним транспортом. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Приватне підприємство «Благодатне» у спірних правовідносинах фактично виступало експедитором та організатором перевезення вантажу, тоді як безпосереднім автомобільним перевізником було ТОВ «НТК «Зелений гай». 
При цьому суд першої інстанції зазначив, що сам по собі факт зазначення Приватного підприємства «Благодатне» перевізником у товарно-транспортній накладній №18 від 10.08.2025 не є безумовним доказом здійснення ним перевезення вантажу, оскільки зазначена товарно-транспортна накладна оформлювалась не позивачем, а ТОВ «Золота Нива», а відповідачем не вчинено жодних дій щодо перевірки доводів позивача про помилковість зазначення його як перевізника. 
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності у Приватного підприємства «Благодатне» статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, а тому постанова №ОПШ047716 від 02.09.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також чи є вони обґрунтованими, добросовісними, розсудливими та прийнятими з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення, дії чи бездіяльності.
Спірні правовідносини у даній справі врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001, Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010, Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, а також Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів або вантажів транспортними засобами.
Отже, визначальною ознакою автомобільного перевізника є саме фактичне здійснення перевезення вантажу, а не лише формальне зазначення особи у певному документі як перевізника.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, контролювати дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, забезпечувати виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт та нести відповідальність за порушення таких вимог.
Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники та водії повинні мати та пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено застосування адміністративно-господарського штрафу за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що суб`єктом відповідальності за порушення, передбачене статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є виключно автомобільний перевізник, який фактично здійснює відповідне перевезення вантажу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №600/3906/22-а, від 28.12.2023 у справі №300/4673/22 та від 21.12.2023 у справі №280/2150/23, у яких Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративно-господарської відповідальності за статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» орган державного контролю зобов`язаний встановити саме належного суб`єкта правопорушення - автомобільного перевізника, який фактично здійснював перевезення вантажу.
При цьому Верховний Суд наголосив, що формальне зазначення особи у товарно-транспортній накладній як перевізника саме по собі не є безумовним та достатнім доказом фактичного здійснення такою особою перевезення вантажу.
Колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна є одним із доказів у справі та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статті 90 КАС України.
Для встановлення належного суб`єкта відповідальності мають значення, зокрема: належність транспортного засобу; наявність трудових відносин із водієм; характер договірних відносин між учасниками перевезення; фактичне здійснення перевезення; особа, яка організовувала та виконувала перевезення вантажу. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб марки VOLVO державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки LAG державний номер НОМЕР_2 , яким здійснювалось перевезення вантажу 10.08.2025, належить ТОВ «НТК «Зелений гай».
Також матеріалами справи підтверджується, що водій ОСОБА_1 , який керував зазначеним транспортним засобом під час проведення рейдової перевірки, перебував саме у трудових відносинах із ТОВ «НТК «Зелений гай».
В акті проведення рейдової перевірки, на підставі якого прийнято оскаржене рішення, посадовими особами відповідача ідентифіковано транспортний засіб та визначено його належність автомобільному перевізнику ТОВ "НТК Зелений гай". 
Крім того, між Приватним підприємством «Благодатне» та ТОВ «НТК «Зелений гай» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 08.08.2025, відповідно до якого саме ТОВ «НТК «Зелений гай» зобов`язалось здійснювати перевезення вантажу власними транспортними засобами та силами власних водіїв.
Також матеріали справи містять договір транспортного експедирування від 07.08.2025, укладений між Приватним підприємством «Благодатне» та ТОВ «Золота Нива», відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов`язання щодо організації перевезення вантажу замовника.
Отже, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що Приватне підприємство «Благодатне» у спірних правовідносинах фактично виконувало функції експедитора та організатора перевезення, тоді як безпосереднє перевезення вантажу здійснювало ТОВ «НТК «Зелений гай».
Колегія суддів звертає увагу, що після отримання повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивач повідомив відповідача про відсутність у нього статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах та надав документи, які підтверджують здійснення перевезення саме ТОВ «НТК «Зелений гай».
Однак відповідачем не було вчинено жодних додаткових дій, спрямованих на перевірку наданих позивачем пояснень та документів, не витребувано інформацію щодо належності транспортного засобу та трудових відносин із водієм, не перевірено договірні відносини між учасниками перевезення та не встановлено фактичного автомобільного перевізника.
Натомість відповідач фактично обмежився лише формальним посиланням на відомості, зазначені у товарно-транспортній накладній, без належного дослідження інших обставин справи, що мають істотне значення для правильного визначення суб`єкта відповідальності.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі факт зазначення Приватного підприємства «Благодатне» у товарно-транспортній накладній як перевізника не може безумовно свідчити про фактичне здійснення ним перевезення вантажу, оскільки наведені у справі докази у своїй сукупності підтверджують, що безпосереднім автомобільним перевізником було саме ТОВ «НТК «Зелений гай».
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності у Приватного підприємства «Благодатне» статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, а відтак і наявності правових підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до формального тлумачення апелянтом положень Закону України «Про автомобільний транспорт» без урахування фактичних обставин здійснення спірного перевезення.
Посилання апелянта на те, що саме зазначення Приватного підприємства «Благодатне» у товарно-транспортній накладній як перевізника є достатньою підставою для покладення на нього відповідальності за статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Колегія суддів також враховує, що відповідач, отримавши від позивача пояснення та документи щодо відсутності у нього статусу автомобільного перевізника, не вжив жодних заходів для перевірки зазначених обставин та встановлення фактичного перевізника, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час прийняття спірної постанови.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі №400/11781/25 - залишити без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках та у строки, визначені статтею 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук