Справа № 750/2031/26
Провадження № 2/750/1777/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді - Маринченко О.А.,
секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

19 лютого 2026 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 17277 грн. 82 коп.
Обґрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . З 01 вересня 2023 року до 09 січня 2026 року дочка позивача - ОСОБА_4 разом із своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживали та були зареєстровані за вказаною адресою. Однак, протягом всього періоду проживання в квартирі позивача відповідач не здійснювала оплату житлово-комунальних послуг ні за себе, ні за своїх дітей. Позивач за вказаний період здійснила оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 69111 грн. 26 коп. Позивачем відповідачу була надіслана вимога про добровільне відшкодування сплачених позивачем грошових коштів за отримані житлово-комунальні послуги, однак відповідач жодних дій щодо сплати коштів не вчинила. Враховуючи викладене, відповідач повинна сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 17277 грн. 82 коп., що становить 1/4 від суми сплачених позивачем грошових коштів, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що позивач заявляє до стягнення суму 17277 грн. 82 коп. та на підтвердження понесених витрат долучає виключно виписку по банківському рахунку, відкритому в Акціонерному товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за період 01.09.2023 до 31.12.2025. Відповідач категорично заперечує проти заявленого розміру грошових вимог, оскільки наданий доказ не відповідає вимогам належності та достатності. Банківська виписка підтверджує лише факт і суму платежів позивача постачальникам послуг, але жодним чином не підтверджує розміру нарахувань, обов`язкових до сплати. До позову не додано рахунку (квитанції) від надавача комунальних послуг, довідки про нарахування, акта звірки розрахунків. Без цих первинних документів неможливо перевірити ані правильність нарахованих сум, ані їх відповідність чинним тарифам та площі квартири. Виписка охоплює лише період з 01.09.2023 до 31.12.2025, тоді як позовні вимоги заявлено за період з 01.09.2023 до 09.01.2026. Документальне підтвердження витрат за перші дев?ять днів січня 2026 року у матеріалах справи відсутнє. У виписці зафіксована операція від 12.09.2023 — «Техкомсервіс» на суму 305 грн. 14 коп., яка стосується заборгованості за певний період, який виник до початку спірного періоду. Позивач не надала жодного доказу того, що саме з 01 вересня 2023 року відповідач почала фактично проживати у квартирі позивача. Позивач стверджує, що протягом усього періоду проживання відповідачем не здійснювалася оплата житлово-комунальних послуг ані за себе, ані за своїх дітей. Це твердження позивача є неправдивим і спростовується банківськими документами. Відповідач здійснювала часткові виплати на користь позивача у рахунок компенсації за надані комунальні послуги. Загальна сума здійснених відповідачем виплат становить 8273 грн. 36 коп., у зв`язку з чим максимально можлива сума вимог до відповідача може становити 9004 грн. 46 коп.
Позивач подала відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги частково в сумі 9004 грн. 46 коп. Зокрема, зазначила, що відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнає заявлені позовні вимоги, оскільки не заперечує факту проживання в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , та користування наданими житлово-комунальними послугами. Більше того, відповідач зареєстрована за вказаною адресою, що також підтверджує її постійне проживання в квартирі та виникнення обов?язку щодо оплати житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку. Разом із тим, відповідач оспорює виключно розмір нарахованої заборгованості, посилаючись на здійснення окремих оплат на користь позивача. Позивачем було перевірено та звірено надходження коштів по особовому рахунку, у результаті чого підтверджено здійснення наступних оплат: 07.10.2024 - 780,90 грн.; 13.11.2024 - 1075,38 грн.; 12.12.2024 - 909,55 грн.; 14.01.2025 - 1664,32 грн.; 14.02.2025 - 1956,78 грн.; 14.03.2025 - 1886,43 грн. Розрахунок суми заборгованості здійснено станом на 09 січня 2026 року включно, оскільки саме в цей день ОСОБА_4 залишила житлове приміщення та припинила користування ним. До вказаної дати відповідач проживала в квартирі, користувалася житлово-комунальними послугами, а отже була зобов?язана своєчасно та в повному обсязі здійснювати їх оплату. Таким чином, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості із вирахуванням сплаченої суми (17277 грн. 82 коп. – 8273 грн. 36 коп.), що становить 9004 грн. 46 коп. за період проживання з 01.09.2023 до 09.01.2026.
Відповідач подала заперечення, в яких, зокрема, зазначила, що факт проживання відповідача разом із дітьми в квартирі не підтверджується жодним документом. Сам факт реєстрації місця проживання не може автоматично прирівнюватися до фактичного проживання в квартирі.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд стягнути з відповідача з урахуванням наданих останньою квитанцій грошові кошти в сумі 9004 грн. 46 коп. Уточнила, що відповідач проживала в спірній квартирі і до 01.09.2023 та користувалася житлово-комунальними послугами, а грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, стосуються періоду сплати цих коштів позивачем з 01 вересня 2023 року до грудня 2025 року.
Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві. Зазначив, що відповідач визнає, що проживала в спірному житлі з жовтня 2024 року до березня 2025 року і за цей період проживання вона вже сплатила кошти позивачу, що підтверджується квитанціями. У той же час, позивачем не надано доказів, що відповідач фактично проживала в квартирі позивача в інший період і користувалася житлово-комунальними послугами.
Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
ОСОБА_3  є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру від 15 жовтня 1996 року, виданого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 12 березня 2025 року (а.с. 13, 19).
Відповідно до копії довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 15824 від 26 грудня 2025 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 , були зареєстровані:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).
ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22, 23).
ОСОБА_4  була зареєстрована в указаній квартирі з 21 червня 1995 року до 22 грудня 2025 року (а.с. 58).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зняті з реєстрації місця проживання в даній квартирі 22 грудня 2025 року (а.с. 12).
З виписки по рахунку позивача, відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приват Банк», слідує, що в період з 12 вересня 2023 року до 13 грудня 2025 року  ОСОБА_3 здійснила оплату наданих за адресою: АДРЕСА_2 , житлово-комунальних послуг на загальну суму 69111 грн. 26 коп. (а.с. 24-44).
06 січня 2026 року позивач з використанням засобів поштового зв`язку звернулася до відповідача з вимогою про виселення та зазначила про необхідність відшкодування сплачених коштів за комунальні послуги (а.с. 45-47).
З копій платіжних інструкцій, наданих відповідачем, слідує, що ОСОБА_4 здійснила перекази грошових коштів ОСОБА_3 , а саме: 07.10.2024 – 780 грн. 90 коп.; 13.11.2024 – 1075 грн. 38 коп.; 12.12.2024 – 909 грн. 55 коп.; 14.01.2025 – 1664 грн. 32 коп.; 14.02.2025 – 1956 грн. 78 коп.; 14.03.2025 – 1886 грн. 43 коп., а всього на суму 8273 грн. 36 коп.
Позивач також погодилася з тим, що грошові кошти в сумі 8273 грн. 36 коп. були сплачені їй відповідачем в якості часткової оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з частинами першою, третьою статті 156 Житлового кодексу України, чинного на момент виникнення спірних відносин, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд враховує, що відповідач була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , з 1995 року до 22 грудня 2025 року. 
Жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо не проживання в указаному житлі в спірний період відповідач суду не надала.
Таким чином, враховуючи, що позивач здійснила оплату житлово-комунальних послуг, якими, в тому числі користувалася і відповідач, а відповідач тільки частково відшкодувала позивачу вартість цих послуг, беручи до уваги положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 9004 грн. 46 коп., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.
Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Кушнеренко та партнери» на підставі договору № 02 про надання правової допомоги від 06 січня 2026 року (а.с. 50).
Квитанцією до прибуткового касового ордера № 02 від 06 січня 2026 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Кушнеренко та партнери» 14000 грн. за надання правової допомоги за договором № 02 від 06 січня 2026 року (а.с. 51).
Також, актом виконаних робіт від 16 лютого 2026 року підтверджується надання позивачу правничої допомоги на суму 14000 грн. (а.с. 52).
Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи положення законодавства, керуючись одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, часткове задоволення позову, доводи відповідача про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 4000 грн.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 9004 грн. 46 коп. (дев`ять тисяч чотири грн. 46 коп.).
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 693 грн. 82 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 02.06.2026.

Суддя