Справа № 697/3376/25 
Провадження № 2/697/530/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді – Колісник Л.О.
за участю секретаря судового засідання – Румини М.В.,
представника позивача - Хорошун О.В.,
представників відповідачів – Жеребят`єва Д.С., Ільєнко Я.І., Яроша С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача адвокат Хорошун О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління національної поліції у Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури.
В обгрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що в провадженні СУ ГУНП в Київські області знаходиться кримінальне провадження № 12020110100001481 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 п.п. 6,11 ч.2 ст. 115 КК України. Органами досудового розслідування ОСОБА_1 підозрювався в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.п. 6,11 ч.2 ст. 115 КК України, умисне вбивство, тобто у організації умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів. Повідомлення про підозру прийняте старшим слідчим СУ ГУНП у Київській області в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001481 від 22.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.п. 6,11 ч.2 ст. 115 КК України – 10.09.2020. Копія даного повідомлення про підозру була отримана захисником ОСОБА_1 адвокатом Хорошун О.В. під час отримання клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою виділених матеріалів кримінального провадження № 1209020000000079 від 12.02.2019, що розслідується СУ ГУНП у Вінницькій області. У клопотанні захисника про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12020110100001481 слідчим було відмовлено, а були надані матеріали кримінального провадження, які не стосувалися ОСОБА_1 . Лише після задоволення скарги захисника та винесення ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду в м. Києві від 01.12.2022 № 761/24281/22 захиснику Челован С.А. було надано частково матеріали кримінального провадження. В зв`язку з тим, що в матеріалах досудового розслідування, які надані захиснику ОСОБА_1 адвокату Хорошун О.В., були відсутні повідомлення про підозру та документ про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 , членам його сім`ї чи близьким родичам, останній не набув статусу підозрюваного, але відносно нього вже були вчинені процесуальні дії, зокрема, оголошено в розшук як підозрюваного у злочині, отримано дозвіл на його затримання як підозрюваного у злочині, захисником було подано скаргу до Шевченківського районного суду міста Києва про скасування повідомлення про підозру. Ухвалою від 02.12.2022 слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було відмовлено в задоволенні скарги, а незаконне досудове розслідування продовжилось. 09.12.2022 захисником Челован С.А. було подано до Шевченківського районного суду міста Києва скаргу на постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Київській області Смернягіна В.В. від 10.09.2020 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020110100001481 від 10.09.2020. 16.01.2023 захиснику Челован С.А. було повідомлено старшим слідчим СУ ГУНП у Київській області Смернягіним В.В. про те, що процесуальним керівником у кримінальному провадженні було прийнято постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001481 від 22.07.2020, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпані можливості їх отримання. Ухвалою від 19.05.2023 слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва Овсеп`ян Т.В. прийняв рішення про відмову в задоволенні скарги адвоката Хорошун О.В. інтересах ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області Смернягіна В.В. від 10.09.2020 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020110100001481 від 22.07.2020 в зв`язку з тим, що 16.01.2023 кримінальне провадження №12020110100001481 від 22.07.2020, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.6, п.11, ч. 2 ст. 115 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України (не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості в суді). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)). Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають враховувати встановлені фактичні обставини кожної окремо взятої справи (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21)). Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц. ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має трьох малолітніх дітей, проте з 06.10.2022 на інтернет-ресурсах з`явилися статті про його причетність до вбивства. Незаконним слідством ОСОБА_1 була нанесена моральна шкода, що виражалась в приниженні його честі, гідності, ділової репутації як військовослужбовця, постійних сварок зі своїм оточенням, втраті друзів, роботи, колишнього соціального статусу, відчуття повної несправедливості щодо незаконного переслідування, він був змушений постійно виправдовуватись перед рідними та колегами, знайомими та друзями, дітьми. У зв`язку з переживанням щодо переслідування позивач став закритим по характеру, відлюдкуватим, погано спав, втратив апетит, втратив сенс до свого життя, перебував в постійному стресі, очікуючи, що його незаконно засудять за надуманий злочин, який він не вчиняв та мав постійний страх бути позбавлений волі. В його сім`ї почались сварки, він не міг повноцінно приймати участь у вихованні своїх дітей, не міг повністю забезпечувати сім`ю фінансово у зв`язку з втратою колишнього статусу, не міг бути на захисті країни в період агресії рф, що призвело до того, що він тривалий час проживав окремо, оскільки перебував під незаконним слідством та судом. У зв`язку з цим, представник позивача просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду в розмірі 243845,38 грн., а також судові витрати.
Представник відповідача ГУНП в Київській області у відзиві на позов від 10.03.2026 просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. В обгрунтування заперечень проти позову зазначено, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження факту вчинення органами ГУНП в Київській області фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В той же час, кримінальним процесуальним законом передбачена можливість обмеження прав громадян з метою досягнення завдань кримінального провадження. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У Постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 640/17380/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивачем не надано жодних документів на підтвердження факту вчинення органами ГУНП в Київській області фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В той же час, кримінальним процесуальним законом передбачена можливість обмеження прав громадян з метою досягнення завдань кримінального провадження. У Постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 312/262/18 зазначено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Винесення виправдувального вироку щодо позивача не є свідченням протиправної поведінки органу досудового розслідування, а необхідність захисту від обвинувачення не носить об`єктивного характеру. Також позивачем не вказано, якої саме шкоди йому було завдано та в чому вона полягала. Як і не наведено наскільки істотно був змінений звичний ритм його життя, та як було змінене життя сім`ї. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що межі відшкодування визначаються за кожен місяць перебування під слідством і судом. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці сьомому статті 7 цього Закону, а саме 1600 грн. Виходячи з приписів законодавства, розмір відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення потреб потерпілого. Позивачем не доведено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З огляду на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями держави та надуманою інтенсивністю страждань, а також зважаючи на неспівмірність та необґрунтованість розрахунків позивача, слід дійти висновку, що даний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
16.03.2026 до суду надійшов відзив на позов від відповідача Державної казначейської служби України, в якому вказано, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт закриття кримінального провадження стосовно Позивача у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи з часу пред`явлення обвинувачення та закінчуючи набранням виправдувальним вироком законної сили, виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. Позивач просить відшкодувати моральну шкоду за період перебування під слідством та судом починаючи з 10.09.2020 (дати заочного повідомлення Позивачу про підозру) по 16.01.2023 (дати винесення прокурором постанови про закриття кримінального провадження), або 2 роки 3 місяці та 6 днів, загалом 27 місяців та 6 днів. Проте, Казначейство вважає, що при визначенні періоду перебування Позивача під слідством та судом для визначення розміру морального відшкодування необхідно врахувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2026 у справі № 697/3380/25. Зазначеним судовим рішенням при обрахунку розміру моральної шкоди враховано період перебування Позивача під слідством і судом з 04.10.2022 по 23.01.2025 та застосовано мінімальну заробітну плату 8 647,00 грн, при визначенні суми морального відшкодування на загальну суму 238 945,37 гривень. Тобто, період з 04.10.2022 по 16.01.2023 вже був врахований судом для визначення розміру морального відшкодування Позивачу за час перебування під слідством та судом у справі № 697/3380/25, і повторне врахування зазначеного періоду для визначення розміру моральної шкоди у цій справі фактично призведе до повторного відшкодування моральної шкоди за один і той самий період. Чинним законодавством і, зокрема Законом № 266/94-ВР не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17). Тобто велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позивач реалізувавши свої право на відшкодування шкоди, передбаченої Законом № 266/94-ВР повторно звернувся до суду про відшкодування шкоди за один і той самий період, що законом не передбачено. Аналогічна висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 28.04.2025 у справі № 607/13485/22. Також, у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 по справі № 755/5051/17 визначено, що подвійного відшкодування шкоди громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо, за один і той самий період перебування під судом і слідством Законом № 266/94-ВР не передбачено. Отже Казначейство вважає, що період перебування Позивача під слідством та судом можливо обліковувати з 10.09.2020 (дати заочного повідомлення Позивачу про підозру) по 03.10.2022 (останній день перед початком періоду за який відшкодовано моральну шкоду у справі № 697/3380/35), або 2 роки 24 дні, загалом 24 місяці та 24 дні. Зазначений висновок узгоджується з позицією викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 27.10.1999 № 9-рп/99 де зазначено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину (п.п. 1.2. п. 1 резолютивної частини рішення). Казначейство вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн., оскільки, за приписами ст. 13 Закону № 266/94 ВР питання про відшкодування моральної шкоди вирішується виключно судом, відповідно до чинного законодавства за наявності заяви громадянина. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди становить 39 680,00 грн. (38 400,00=1 600,00*24) + (1 280,00=1 600,00/30*24). У разі застосування судом величини розміру заробітної плати у сумі 8 647,00 грн мінімальний розмір моральної шкоди може складати 214 445,60 грн. (207 528,00=8 647,00*24) + (6 917,60=8 647,00/30*24) , що менше від заявленої суми позовних вимог на 11 154,42 грн (225 600,02-214 445,60). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Казначейство вважає заявлену Позивачем суму моральної шкоди надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення Позивача за рахунок держави Україна. З огляду на вищезазначене, Державна казначейська служба України у повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 та вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. 
16.03.2026 представник позивача подала відповідь на відзив ГУНП в Київській області, в якому зазначила, що з кінця липня 2020 року Позивач у справі постійно доводив органам досудового слідства – Головного управління Національної поліції у Київській області про свою не причетність до кримінального правопорушення, яке було вчинене відносно ОСОБА_2 той же час органи досудового розслідування наполегливо стверджували про причетність ОСОБА_1 до подій 22.07.2020 . На день затримання ОСОБА_1 , яке відбулося в присутності військового командування в підпорядкуванні якого станом на 04.10.2022 перебував останній, як військовослужбовець, який був мобілізований добровільно до лав Сил Спеціального призначення з квітня 2022 року, в зв`язку з протидією агресії рф в нападі на Україну, що значно підірвало його авторитет та його репутацію у його керівництва та побратимів, вже були висунуті звинувачення іншим двом підозрюваним у справі. Відповідно до фабули повідомлення про підозру ОСОБА_1 , він підозрювався жодного підтвердження, викладеного у фабулі повідомлення про підозру матеріали кримінального провадження не містять. А отже незаконність переслідування ОСОБА_1 та незаконність повідомлення про підозру доводиться постановою від 16.01.2023 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001481 від 22.07.2020, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпані можливості їх отримання. Таким чином, позивач в період з 22.07.2020 по 16.01.2023, тобто протягом 28 місяців 6 днів перебував під незаконним слідством та судом по звинуваченню у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Незаконним слідством ОСОБА_1 була нанесена моральна шкода, що виражалась в приниженні його честі, гідності, ділової репутації як військовослужбовця, постійних сварок зі своїм оточенням, втраті друзів, роботи, колишнього соціального статусу, відчуття повної несправедливості щодо незаконного переслідування, він був змушений постійно виправдовуватись перед рідними та колегами, знайомими та друзями, дітьми. У зв`язку з переживанням щодо переслідування позивач став закритим по характеру, відлюдкуватим, погано спав, втратив апетит, втратив сенс до свого життя, перебував в постійному стресі, очікуючи, що його незаконно засудять за надуманий злочин, який він не вчиняв та мав постійний страх бути позбавлений волі. В його сім`ї почались сварки, він не міг повноцінно приймати участь у вихованні своїх дітей, не міг повністю забезпечувати сім`ю фінансово у зв`язку з втратою колишнього статусу, не міг бути на захисті країни в період агресії рф, що призвело до того, що він тривалий час проживав окремо, оскільки перебував під незаконним слідством та судом. Що стосується розрахунку моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , то звертаємо увагу що відповідний розрахунок проведений відповідно до правового висновку, викладеного у п. 44 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 293/174/23, відповідно до якого суд при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. 
Відповідно до відзиву Київської обласної прокуратури на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити через необгрунтованість позовних вимог. Слідчим відділом Бориспільського ВП ГУНП в Київській області 22.07.2020 розпочато кримінальне провадження № 12020110100001481 за ч.1 ст. 115 КК України щодо умисного вбивства ОСОБА_2 . Постановою керівника прокуратури Київської області Киричука М.Ю. 10.08.2020 підслідність кримінального провадження визначена за ГУНП в Київській області та процесуальне керівництво доручено прокурорам прокуратури Київської області. Слідчим 10.09.2020 складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, п.6,11 ч.2 ст. 115 КК України, яке погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області та в порядку, передбаченому ч.1 ст. 278 та ч.2 ст. 135 КПК України вручено дружині підозрюваного ОСОБА_1 - ОСОБА_3 09.10.2020 прийнято рішення про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_1 в розшук. У зв`язку із встановленням місцезнаходження останнього досудове розслідування 03.11.2022 відновлено, а ОСОБА_1 10.11.2022 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, п.п.6,11 ч.2 ст. 115 КК України. 16.01.2023 винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12020110100001481 наразі будь-який запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. Позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020110100001481, що б вказувало на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань. У позовній заяві наведено лише загальні твердження щодо погіршення життєвих зв`язків, відносин з оточуючими людьми та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, але жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань, їх характер або розмір, позивачем не надано. Сам по собі факт здійснення досудового розслідування або повідомлення особі про підозру не може розцінюватися як незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та не створює підстав для відшкодування шкоди. Здійснення процесуальних дій органом досудового розслідуванням, суду в межах та порядку, передбаченому КПК України для досягнення завдань кримінального провадження, з чітким та безумовним дотриманням загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються, без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Винесення рішення про закриття кримінального провадження не може безумовно свідчити про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам, передбаченим нормам ст. ст. 9,11,12,132, 177,178 КПК України. Недотримання органами досудового розслідування чи прокуратури вимог ст. 9 КПК України у передбачений законом спосіб не встановлено, а отже відсутні підстави для твердження про незаконність таких дій. За відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Також обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначає, що перебував під слідством з 10.09.2020 до 16.01.2023 ( 28 місяців і 6 днів) та вважає, що тривале кримінальне переслідування призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків і завдало йому моральної шкоди. Проте з 09.10.2020 до 03.11.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020110100001481 від 22.07.2020 було зупинене у зв`язку з оголошенням ОСОБА_1 в розшук, з огляду на що в силу вимог ч.5 ст.280 КПК України, згідно яких після зупинення досудового розслідування проведених слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного, будь-які слідчі дії стосовно позивача не здійснювались, а сам позивач перебував у розшуку і не міг знати, що перебуває під слідством, а тому доводи останнього про неможливість повноцінно брати участь у вихованні дітей, забезпечувати сім`ю фінансово, про страх позбавлення волі, поганий апетит та страх, не заслуговують на увагу, оскільки містять лише виключно описовий характер без надання будь-яких доказів цього. ОСОБА_1 вже звертався до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з перебуванням під слідством у період з 04.10.2022 до 23.01.2025 у межах кримінального провадження № 12019020000000079 від 12.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, п.12, ч.2 ст. 115 КК України. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 06.03.2026 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з Держави Україна на його користь моральну шкоду за цей період. Протиправності дій чи бездіяльності слідчих та відповідача не встановлено. Позивачем не надано доказів, що » інформація в мережі «Інтернет була поширена саме органами прокуратури. Водночас інформування суспільства про факти затримання осіб та перебіг кримінальних проваджень є складовою принципу відкритості діяльності правоохоронних органів. Публікації в мережі «Інтернет» саме по собі не свідчить про встановлення вини особи, порушення принципу невинуватості та не підтверджує їх поширення органами прокуратури. 
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2026 справу направлено за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.02.2026 ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2026 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2026 справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
Позивач у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Хорошун О.В.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, також підтримала вимоги про стягнення на користь позивача процесуальних витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Київській області у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача Київської обласної прокуратури у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача: Державної Казначейської служби України у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, також зазначив, що позивачем не доведено факт понесення ним моральних страждань, та те, що заявлений у справі відповідач - Державна Казначейська служба України є неналежним відповідачем.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 12020110100001481, за фактом умисного вбивства ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п.6,11 ч.2 ст. 115 КК України. 
З матеріалів справи вбачається, що постановою керівника прокуратури Київської області Киричука М.Ю. від 10.08.2020 здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12020110100001481 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п.6,11 ч.2 ст. 115 КК України доручено СУ ГУНП у Київські області. 
10.09.2020 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п.6,11 ч.2 ст. 115 КК України.
В подальшому старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області Смернягіним В.В. винесена постанова про зупинення досудового розслідування кримінального провадження № 12020110100001481, а ОСОБА_1 оголошений у розшук.
03.11.2022 у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 досудове розслідування у кримінальному провадженні 03.11.2022 відновлено. 
Постановою про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001481 від 22.07.2020 закрите у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпані можливості їх отримати. 
Кримінальне провадження № 12020110100001481 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_2 направлено до СУ ГУНП у Київській області для подальшого розслідування. 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пункт 2 частини другої статті 1167ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Положеннями статті 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з положеннями статті 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
У справі, що розглядається, суд виходить із того, що внаслідок повідомлення про підозру, перебування позивача у розшуку та тривалим досудовим розслідуванням позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття кримінального провадження стосовно нього у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Суд відхиляє заперечення відповідачів про те, що позивачу не була завдана моральна шкода внаслідок заочного повідомлення про підозру, протягом часу зупинення досудового розслідування кримінального провадження № 12020110100001481, та через правомірність дій правоохоронних органів, у зв`язку з наступним. 
У постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 610/381/19 зазначено, що «за змістом пункту 1 пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем визначено випадки, за наявності яких особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, у зазначеній статті визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Відповідно до ч.5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Подані позивачем докази доводять, що повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 12020110100001481, хоча і не було вручене ОСОБА_1 особисто, а у спосіб передбачений КПК України, проте мало вплив на його звичне життя, оскільки призвело до незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та враховувалося при обранні ОСОБА_1 запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні. 
Суд дійшов висновку, що період перебування під слідством ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 12020110100001481 має обчислюватися з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального провадження. Оскільки таке письмове повідомлення було вручене у спосіб, передбачений КПК України, членам сім`ї позивача, що не заперечують сторони. 
Аналогічний висновок виснував Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 у справі № 534/955/17. 
Не здійснення будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні № 12020110100001481 під час зупинення досудового розслідування не свідчить про відсутність моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 протягом цього періоду, оскільки він був оголошений у розшук, тобто незаконно переслідувався як підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення.
Вказане безперечно вплинуло на репутацію позивача, ставлення оточуючих до його особи, побоювання позивача щодо існування ризику позбавлення його волі за інкримінований йому злочин.
Тлумачення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» свідчить, що законодавець визначає тільки мінімальний розмір за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зупинення досудового розслідування, як тимчасова вимушена перерва у провадженні досудового розслідування, зумовлена обставинами, що унеможливлюють його подальше провадження, і не означає що особа перестає перебувати під слідством. Тому особа має право на право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.10. 2023 у справі № 757/5351/21-ц.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (у зв?язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.
Керуючись висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 25.09.2024 у справі № 761/22531/23, суд також відхиляє аргументи представника відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Київській області про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн., оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 зазначеного Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, однак з урахуванням конкретних обставин, засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено.
Судом встановлено, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 16.01.2023 стосовно ОСОБА_1 у зв?язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Проте, при визначенні періоду, за який позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода, суд приймає доводи відповідачів про необхідність врахування судового рішення, яким було стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури за період з 04.10.2022 до 23.01.2025.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 дійшла таких висновків про те, що частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Чинним законодавством і, зокрема Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності.
Позивач, реалізувавши своє право на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», повторно звернувся до суду про відшкодування шкоди за один і той самий період, що законом не передбачено.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Результат аналізу Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дає підстави для висновку про те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, за рахунок коштів Державного бюджету України можливе лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо.
Подвійного відшкодування шкоди громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо, за один і той самий період перебування під судом і слідством Законом не передбачено.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.07. 2021 у справі № 755/5051/17, від 28.04.2025 у справі № 607/13485/22.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди за перебування ОСОБА_1 за період з 04.10.2022 до 16.01.2023 під слідством, задоволенню не підлягають, оскільки право на відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за цей період вже було ним реалізовано згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2026.
Водночас визначаючи період, за який підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, суд відхиляє доводи сторони позивача, що така має відшкодовуватися, починаючи з 22.07.2020, оскільки матеріали справи свідчать про пред`явлення підозри ОСОБА_1 з 10.09.2020. Врахування періоду з дня внесення відомостей до ЄРДР до дня пред`явлення підозри до часу перебування особи під слідством Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що період перебування Позивача під слідством, за який необхідно відшкодувати моральну шкоду, виходячи з обставин справи, складає 2 роки 24 дні, або 24 місяці та 24 дні (з 10.09.2020 (дати заочного повідомлення Позивачу про підозру) до 03.10.2022 (останній день перед початком періоду за який відшкодовано моральну шкоду у справі № 697/3380/35).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 01 січня 2026 року мінімальну заробітну плату, зокрема, у місячному розмірі 8 647 гривень.
Суд, враховуючи строк перебування позивача під слідством за вказаний період і мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (8 647,00 грн), встановив, що розмір моральної шкоди становить 214 222,45 грн. (207 528,00=8 647,00 х 24) + (6 694,45=8 647,00/31 х 24).
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує, що протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленої підозри, погіршення відносин з оточуючими людьми, призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.
Доводи представників відповідачів про те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття провадження з реабілітуючих підстав.
Посилання представників відповідача на відсутність доказів протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а відтак і на відсутність підстав для задоволення позовних вимог на увагу не заслуговують, оскільки факт перебування позивача під слідством, закриття кримінального провадження від 16.01.2023 стосовно ОСОБА_1 у зв?язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, є достатньою правовою підставою для отримання компенсації від держави у порядку визначеному положеннями ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та є доказом незаконності дій органів досудового розслідування і завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 та від 22.04.2019 у справі №236/893/17).
Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений в порядку статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`є достатнім, справедливим і розумним для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , спричиненої внаслідок необґрунтованого кримінального провадження щодо нього.
відхиляючи доводи Державної казначейської служби України про неправильним визначенням кола відповідачів, суд зазначає наступне.
27.11.2019 у своїй постанові у справі № 242/4741/16-ц Верховний Суд вирішив виключну правову проблему щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зазначивши що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Згідно підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є основними завданнями Казначейства.
Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 214 222,45 грн, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди за період з 10.09.2020 до 03.10.2022.
Інші аргументи сторін не впливають на обставини справи та висновки суду не змінюють.
Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 214 445,60 грн .
Керуючись ст.ст.81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 214 222,45 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачі:
Головне управління національної поліції у Київській області, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд.15, код ЄДРПОУ 40108616.
Київська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 27/2, код ЄДРПОУ 02909996.
Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ 37567646.

Головуючий Л . О . Колісник