ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/22422/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач – 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач – 2), в якій, просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23 вересня 2025 року по справі №133650005839 яким ОСОБА_1 , відмовлено в переведенні на пенсію по інвалідності як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року №3723-ХІІ та здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії держаного службовця виданих Головним управлінням ДПС у Львівській №149-13-01-10-21 від 16.09.2025 року, та №150-13-01-10-21 від 16.09.2025 року, починаючи з 23.09.2025 року.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що з 26.08.2022 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, ІІІ-я групи загального захворювання (період з 26.08.2022 по 31.07.2023). З 01.08.2023 і по даний час перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримую пенсію по інвалідності ІІ-ї групи загального захворювання. 16 вересня 2025 року позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області про здійснення переведення призначеної пенсії по інвалідності 2 групи призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ) на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії держаного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії (надбавка за інтенсивність праці, премія місячна, та інші виплати) виданих управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Львівській області №149-13-01 10-21 від 16.09.2025, та №150-13-01-10-21 від 16.09.2025. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 у справі №133650005839 позивачу було відмовлено у переході на пенсію по інвалідності як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-УІІІ, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. З твердженням відповідача -2 позивач не погоджується, тому звернувся до суду. 
Ухвалою від 17.11.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
08.12.2025 від відповідача – 2 за вх. №97184 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримую пенсію по інвалідності та за індивідуальними відомостями про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, позивач працює. 16.09.2025 позивач подав заяву № 4573 щодо перерахунку пенсії «перехід на пенсію за віком» відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889 “Про державну службу”. ГУ ПФУ в Донецькій області розглянуто заяву та прийнято рішення про відмову в перерахунку від 23.09.2025 № 133650005839 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 889. В результаті аналізу поданої заяви та трудової книжки встановлено, що позивач працював в органах державної податкової служби, за зазначений період роботи, позивачу присвоювалися спеціальні звання, згідно ст. 343.1 Податкового кодексу України, а вразі присвоєння спеціального звання згідно даної статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ). 10.12.2015 прийнято Закон № 889-VII, яким передбачено новий порядок та умови призначення пенсії державним службовцям. Статтею 90 Закону № 889-УПІ передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, п. п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889- VII визначено право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) для осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII (на 01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу, на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України не залежно від факту роботи. Статтею 25 Закону № 3723-ХІІ визначено категорії посад державних службовців, в залежності від яких, встановлювались ранги державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Відповідно до ст. 343.1 Податкового Кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІ. Статтею 343.3 Податкового кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Отже, стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-УПІ) відсутній. Таким чином відсутні і правові підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно Закону № 889-VII. 01.04.2021 впроваджено нову технологію екстериторіального призначення, перерахунку пенсії та ухвалено постанову правління Пенсійного фонду України “Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України” від 16.12.2020 № 25-1, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961, згідно з якою внесено, зокрема, низку змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України. За результатом розгляду заяви позивачки та з урахуванням поданих нею документів, ГУ ПФУ в Донецькій області, за принципом екстериторіальності, прийняло рішення від 23.09.2025 №133650005839 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача з огляду на наступне. Відповідно до п. 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок № 622) право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого п. 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889- VII) не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058. Аналіз наведеного вище законодавства дає підстави зробити висновок про те, що ст. 37 Закону № 3723-ХІІ застосовується виключно до осіб, які визначені п. п. 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889- VII, за умови наявності відповідного стажу та досягнення віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058. Також відповідач – 2 зазначив, що з 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VII особи з числа державних службовців не мають права на призначення пенсії по інвалідності у розмірах, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, однак, мають право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону № 1058. Пенсія по інвалідності та у разі втрати годувальника, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ призначаються за нормами Закону № 1058 (ст. 90 цього Закону). За результатами аналізу поданої заяви та трудової книжки встановлено, що позивач працював в податкових органах, а отже немає 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Просить суд відмовити у задоволенні позову. 
09.12.2025 від позивача за вх. №97701 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач пояснив, що загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон №3723- XII (чинний до 01.05.2016). Відповідно до ст. 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної досади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 10.12.2015 було прийнято новий Закон України «Про державну службу» № 889 VIII, який набрав чинності 01.05.2016 (далі - Закон №889-VIII). Отже положення Закону України «Про державну службу» № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. п. 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII). Таким чином, для набуття права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ заявник повинен відповідати одній з вказаних вимог: на момент набрання чинності Законом №889-VIII наявність стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України не менш як 10 років та перебування на посаді, яка належить до державної служби; на момент набрання чинності Законом №889-VIII наявність стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України не менш як 20 років незалежно від перебування на посаді, яка належить до державної служби. Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Порядок призначення пенсії колишнім державним службовцям передбачено Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб (далі - Порядок №622). Відповідно до п. 4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відмовляючи позивачеві у переведенні на пенсію державного службовця відповідач виходив із того, що норми Закону №889-VШ не поширюються на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону№889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"(далі - Закон № 509-XII) (чинного до 19.11.2012), правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, -Законом України "Про державну службу". Частина 7 ст. 15 Закону № 509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби. Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону № 509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу. Частина 4 ст. 15 Закону № 509-XII передбачає, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст. 12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням. Згідно з положеннями ст. 6 Закону № 509-XII, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями. За таких обставин позивач станом на момент набрання чинності Законом №889- VIII працював на посадах, віднесених законом до посад державної служби та мав більше 10 років роботи в органах податкової служби, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», що і дає право на отримання пенсії згідно з Законом України «Про державну службу». 
10.12.2025 від відповідача – 1 за вх. №98298 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській з 26.08.2022 як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі — Закон №1058-IV). 16.09.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою від №4573 про перерахунок пенсії «перехід на інший вид пенсії», а саме: перехід з пенсії по інвалідності згідно Закону №1058 на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» від №3723-ХІІ від 16.12.1993. Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961 звернення позивача було опрацьоване за принципом екстериторіальності 01.01.2011 в Донецькій області. За результатами опрацювання заяви позивача про призначення / перерахунок пенсії від 16.09.2025, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення від 23.09.2025 №133650005839 про відмову в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон України №889-VIII). Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особа, яка має право на різні види пенсій призначається один із цих видів пенсії за її вибором. При цьому за власним бажанням можна змінити вид пенсії. Відповідно до ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду на інший здійснюється із дня подання заяви з усіма необхідними документами на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що містяться на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, отриманих органами Пенсійного фонду. Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу». До 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» (далі – Закон № 3723-ХІІ), Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283. З 01.05.2016 набрав чинності Закон України № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889- VIII, втратив чинність. Пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII лише за певних умов, а саме: державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Статтею 25 Закону № 3723-XII визначено 7 категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії державних службовців нових посад провадиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. Службовцям, які займали посади, віднесенні до категорій посад державної служби, встановлювався відповідний ранг. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посаду відповідного рангу державного службовця. Порядок призначення пенсій державним службовцям, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі – Порядок № 622). Пунктом 4 Порядку № 622 визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,- заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби). Таким чином, при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016 підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: пенсійний вік (відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), стаж державного службовця і страховий стаж. Так, згідно записів трудової книжки від 02.09.1996 серії НОМЕР_1 позивач з 02.09.1996 по 20.05.2016 працював на різних посадах Державної податкової інспекції по місту Самбору, Львівської області. 02.09.1996 позивачем прийнято присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». 30.01.1997 позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби IІI рангу. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-ХІІ від 04.12.1990 посадовим особам органів державної податкової служби можуть присвоюватися спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст. 343 Податкового кодексу України, ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-ХІІ від 04.12.1990, якщо посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, то ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до п. 343.1 ст. 343 Податкового кодексу надбавка за ранг державного службовця не виплачується. Тобто, законодавцем у ст. 25 Закону № 3723-ХІІ зазначено вичерпний перелік посад, які надають право на призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Коло осіб з числа державних службовців, на яких поширюється дія Закону №889, визначено статтею 3 цього Закону, де відсутні посади працівників податкової служби, яким присвоюються персональні чи спеціальні звання. Отже, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України складає 09 місяців 20 днів. З огляду на зазначене, станом на 01.05.2016 позивач не займав посади державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та достатній стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців відсутній, що є порушенням п. п. 10, 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII. Відтак, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято правомірне рішення від 23.09.2025 №133650005839 про відмову в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю законних підстав. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
З 26.08.2022 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, ІІІ-я групи загального захворювання (період з 26.08.2022 по 31.07.2023). 
З 01.08.2023 і по даний час позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ-ї групи загального захворювання. 
16.09.2025 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області про здійснення переведення призначеної пенсії по інвалідності 2 групи призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ) на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії держаного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії (надбавка за інтенсивність праці, премія місячна, та інші виплати) виданих управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Львівській області №149-13-01-10-21 від 16.09.2025, та №150-13-01-10-21 від 16.09.2025. 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Донецькій області. 
Так, за результатами розгляду заяви позивач, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 у справі №133650005839 позивачу було відмовлено у переході на пенсію по інвалідності як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-ІII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. 
Позивач вважає, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №133650005839 від 23.09.2025 є протиправним, тому звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-ІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
При цьому зазначений вік визначається ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. 
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. 
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. 
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. 
Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII визначено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. 
Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. 
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283. 
Пунктом 2 вказаного порядку (у первинній редакції та чинності на час проходження позивачем служби в Податкових органах) визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.
Суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , позивач з 02.09.1996 був прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора –юрисконсульта Державної податкової інспекції по місту Самбору, Львівської області, і безперервно працював на різних посадах, що відносились до державної служби, до дня звільнення - 20 травня 2016 року, будучи державним службовцем 12 рангу категорії «В», припинено державну службу та звільнено з посади за скороченням штатної чисельності згідно з ч. 2 ст. 86 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (із змінами). 
Крім цього, як вбачається із записів в трудовій книжці, 02.09.1996 року прийняв присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», запис №3.
30.01.1997 позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби IІI рангу. 
Отже, загальний трудовий стаж згідно даних ГУ ПФУ у Львівській області станом на 01.11.2025 становить 27 років 8 місяців 16 днів, безперервний стаж державної служби на день звільнення з роботи становив (20.05.2016) 19 рік 9 місяців 18 дні, а станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ) - 19 рік 9 місяців. 
Крім цього, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія -12 ААГ №381260, дата огляду 26.07.2023 (повторний огляд), позивачу призначено другу групу інвалідності з 26.07.2023 по 01.08.2025, що також підтверджується витягом з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи №185/25/2021/ В, дата прийняття рішення 22.07.2025 за №185/25/2021/P, та продовження (підтвердження) другої групи інвалідності з черговим переоглядом 01.08.2027.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем не зараховано період роботи позивача з 02.09.1996 по 30.01.1997, оскільки йому присвоєно персональне звання, яке не зараховується до стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. 
Суд зазначеним твердження не погоджується, оскільки ст. 25 Закону №3723-XII передбачено класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (частина перша).
Частиною 2 цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим ч. 3 ст. 25 Закон №3723-XII обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Крім того, ч. 17 ст. 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання чинності Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).
Згідно з п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Пунктом 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229).
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (був чинний до 19.11.2012, далі - Закон №509-XII).
Згідно з положеннями ст. 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Частиною 5 ст. 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України Про державну службу.
Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 зазначив, що аналіз положень ст. 37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII. 
Надалі такий правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
Отже, посадові особи органів державної податкової служби, які обіймали посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись їм до стажу державної служби, який дає право на пенсію.
На спростування мотивації відповідача, викладеної в оскаржуваному рішенні, суд наводить висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17, у яких зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст. 344 Податкового кодексу України та Порядку №283.
За наведеного правового регулювання та враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до переконання, що період роботи позивача в податкових органах з 02.09.1996 по 30.01.1997 (період, який не зарахований відповідачем - 1) зараховується до стажу державної служби. У відповідача не було підстав для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи з 30.01.1997, що суперечить нормам закону та проігноровано як Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 03.05.1994 року № 283, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 25.03.2016 № 229, так і положення ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. 
Згідно із п. 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VІІІ Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. 
Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (втратив чинність 01.05.2016). 
Пунктом 6 Порядку № 229, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016, встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI “ Прикінцеві та перехідні положення “ вказаного Закону. 
Відповідно до п. 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення“ Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України №889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283. 
Таким чином, у спірному випадку необхідно застосовувати норми Порядку № 283. 
У ст. 25 Закону України “Про державну службу“ визначено класифікацію посад та встановлено перелік категорій посад державних службовців, який не є вичерпним, оскільки встановлено віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців Кабінетом Міністрів України. 
Так, відповідно до ч. 3 вказаної статті віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. 
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 року № 229 до стажу державної служби зараховується робота на посадах державних службовців в державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України “ Про державну службу “, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування“, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. 
Так, абз. 3 п. 2 Порядку № 283 прямо передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів, зокрема, державної податкової та контрольно-ревізійної служби (Держфінінспекції). 
Тобто, відповідно до положень зазначених Порядків робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України № 3723-ХІІ, робота на посадах в Держфінінспекції та її територіальних органах в однаковій мірі зараховується до стажу державної служби. 
Суд зазначає, що зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII та Порядку №283 передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах державних службовців в державних органах, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування“, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, враховуючи те, що позивач безперервно працювала в органах Держфінінспекції, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави, а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах Держфінінспекції підлягають до зарахування до стажу державної служби. 
Крім того, згідно з п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» при цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом. 
Виходячи з викладеного, відповідач - 1 під час розгляду заяви позивача безпідставно виходив з того, що у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби. 
Частина 2 ст. 46 Закону №889-VIII та Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, визначає, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. 
Враховуючи викладене, спірний період роботи позивача в органах податкової служби повинен бути зарахованим до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ. 
З огляду на вказане, суд вважає, що рішення відповідача - 1, яким відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним, а тому таке необхідно скасувати. 
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок №622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права. 
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України "Про прокуратуру") та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону. 
Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію по інвалідності, яка йому обчислюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Згідно з п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1380/5 від 23.06.2010, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. 
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. 
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21.05.2013 по справі №21-87а13. 
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. 
З таких підстав, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача -1 повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2025 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723-ХІІ, із зарахуванням стажу роботи позивача з 30.01.1997, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1996 в органах ДПІ до стажу державної служби для призначення пенсії, та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
Окрім цього, відповідач при прийнятті оскарженого рішення не досліджував подані із заявою відповідні довідки, не зазначене обґрунтування щодо їх належності чи неналежності, та чи повинні подані позивачем довідки враховуватись для призначення її пенсії, а тому, суд вважає, що у позовних вимогах у цій частині необхідно відмовити, у зв`язку з передчасністю. 
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. 
Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки такі позивачем не понесені. 
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.09.2025 у справі №133650005839 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по інвалідності як державному службовцю відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, адреса: 84121, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) від 16.09.2025 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723-ХІІ, із зарахуванням стажу роботи з 30.01.1997, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1996 в органах ДПІ до стажу державної служби та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 04.05.2026. 

Суддя Потабенко В.А.