Окрема думка
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., 

29 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 331/3326/21
провадження № 61-17582св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючий - Крат В. І., судді: Гудима Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І., касаційну скаргу скарги ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , залишив без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року залишив без змін.

Не можу погодитися із цією постановою в частині стягнення ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного медичного університету стипендії з таких мотивів.

1. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

2. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

3. Вартість навчання - це вартість тих послуг, які надаються студенту (аспіранту) в навчальному процесі. Стипендія (лат. stipendium - оклад) - постійна чи тимчасова грошова виплата, що надається регулярно (зазвичай щомісяця) учням і студентам, аспірантам середніх спеціальних та вищих навчальних закладів. Стипендія є матеріальною підтримкою (утримання) студента (аспіранта) у вигляді грошових виплат. Якщо вартість навчання є витратами закладу освіти, то стипендія сплачується студенту (аспіранту).

4. Недопустимим є стягнення стипендії(як академічної, так і соціальної)з таких підстав:

4.1. аналіз норм ЦК України дає можливість стверджувати, що законодавець встановлює специфічний правовий режим для стипендії. Це проявляється, зокрема, у: 
використанні щодо стипендії таких формулювань як: «грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування» (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України); «інших соціальних виплат» (частина перша статті 1227 ЦК України);
наданні для неповнолітніх самостійного права розпоряджатися стипендією та специфічному механізмі обмеження чи позбавлення цього права (стаття 31 ЦК України);
недопустимості повернення стипендії як безпідставно набутого майна (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України);

4.2. законодавець розмежовує стипендії, що призначаються державою, та стипендії, призначені юридичними та фізичними особами, які направили студента на навчання;
право на стипендію виникає через наявність в особи певних особистих «якостей», зокрема успішного навчання;
вочевидь, що з урахуванням специфічної правової природи законодавець оперує словосполученням «забезпечуються стипендіями».

5. Отримана студентом (аспірантом) під час навчання стипендія (як академічна, так і соціальна) не входить до складу витрат, які випускник (аспірант) такого закладу має компенсувати замовникові у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням. Тому стипендію (як академічну, так і соціальну) не можна вважати ані витратами, ані вартістю навчання та, як наслідок, її стягнення з випускника (аспіранта) не можливе. Тим більш неможливе стягнення персональної стипендії під час навчання, яка виплачується за особливі досягнення студента і представляє собою грошову виплату за результати навчання.

6. Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). 

7. Тому судові рішення в частині стягнення стипендії належало скасувати та в позові в цій частині відмовити в позові

Суддя В. І. Крат