УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/833/25 Головуючий у 1-й інст. Шакалов А. В. 
Категорія 41 Доповідач Борисюк Р. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 290/833/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шакалова А.В. у селищі Романів,
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика», позивач, Товариство) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року, в розмірі 22 759,72 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума прострочених платежів по тілу кредиту, 14 268,17 грн – сума прострочених платежів по процентах, 491,55 грн – сума прострочених платежів по комісії, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був укладений договір №490531-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, який визначений статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
20 лютого 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію укласти договір про надання кредиту. В той же день відповідач прийняв пропозицію щодо укладення договору на умовах, визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направило йому через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0475 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було відправлено.
Вказував, що відповідно до п.1 кредитного договору, ТОВ «Бізнес Позика» надано позичальнику грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та правилами про надання грошових коштів у кредит. 
Стверджував, що згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15957313 процентів за кожен день користування кредитом. 
Зазначав, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 8 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . 
Вказував, що ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а лише частково сплатив кошти в розмірі 2 100,00 грн, чим вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору.
Станом на 22 червня 2025 утворилась заборгованість в розмірі 22 759,72 грн, яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 8000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 14 268,17 грн; суми прострочених платежів за комісією – 491,55 грн. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.
Заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 16 382,54 грн боргу за кредитним договором №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 745,54 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду у частині відмови у задоволенні позову, представник ТОВ «Бізнес Позика» подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити, збільшивши суму стягнення із 8 382,54 грн до 14 268,17 грн. Також просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 491,55 грн та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки місцевого суду зазначені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що місцевий суд дійшов до хибного ототожнення процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими йому позивачем у відповідності до умов кредитного договору та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за кредитним договором не повертається позичальником у визначений ним строк. 
Зазначає, що строк на який надавався кредит – 16 тижнів, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15957313, фіксована, загальний розмір надано кредиту – 8 000, 00 грн, термін дії договору – до 11 червня 2024 року, комісія за надання кредиту 1 2500,00 грн. Вказує, що розмір комісії встановлений п.2.5 договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Пунктом 3.2.2. договору визначено, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. 
При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору. 
Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за Договором припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. 
Згідно графіку платежів було погоджено, якщо позичальник сплачує заборгованість згідно графіка платежів (без порушень), то треба сплатити по Договору 16 800,00 грн з яких по процентах – 7 600,00 грн, оскільки тоді з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховується кожного дня проценти, зменшується. 
Загальна сума до сплати по процентам дійсно становила би 16 800,00 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобовязань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. 
Однак, боржником (позичальником) було сплачено лише один платіж на погашення кредиту у загальній сумі 2 100,00 грн (з яких по процентам 1 391,55 грн) за Договором № 490531-КС-001 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення розміру нарахованих процентів за період користування кредитом – оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок непогашеного тіла кредиту. 
Згідно графіку платежів відповідач мав зробити другий плановий платіж 19 березня 2024 року, у розмірі 2 100,00 грн, однак платіж не був зроблений (як і всі наступні), тому з 20 березня 2024 року почалось прострочення заборгованості за кредитом, а після спливу 7 (семи) днів, починаючи з восьмого дня - 27 березня 2024 року почалось нарахування процентів за користування кредитом по збільшеній (стандартній) процентній ставці у відповідності до пункту 3.2.2 Договору.
Відповідно в період з 20 лютого 2024 року по 26 березня 2024 року включно проценти нараховувались по зниженій (пільговій) процентній ставці. 
У період з 27 березня 2024 року по 11 червня 2024 року включно проценти нараховувались по стандартній процентній ставці, - 2,00000000% - як це було погоджено сторонами заздалегідь - при укладенні договору - а не по штрафній, як зазначив суд першої інстанції.
Відповідачем встановлений графік погашення заборгованості не виконувався, за весь період дії кредитного договору не було сплачено жодного платежу, унаслідок чого починаючи з восьмого дня прострочення першого платежу почалось нарахування процентів за стандартною ставкою - 2,00000000%, а саме з 27 березня 2024 року по 11 червня 2024 року включно і після 06 вересня 2024 року не нараховувались. 
Таким чином, проценти за користування кредитом у загальній сумі 14 268,17 грн включають в себе: нараховані за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,14893479% в день - у сумі 1 948,17 грн у період з 20 лютого 2024 року по 26 березня 2024 року (включно) плюс нараховані за стандартною процентною ставкою 2,00000000% в день - у сумі 12 320,00 грн у період з 27 березня 2024 року по 11 червня 2024 року.
Також зазначає, що з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 11 червня 2024 року не нараховувались і як видно, що вже 12 червня 2024 року їх розмір залишився незмінним – 14 268,17 грн.
Вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем по кредитному договору №490531-КС-001 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.
Крім того, судом першої інстанції не було належним чином досліджено умови кредитного договору.
Як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», встановлення комісії за надання кредиту, є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. 
Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 5 885,63 грн та заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 491,55 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача прострочених платежів по процентах та прострочених платежів по комісії в загальній сумі 6 377,18 грн, суд першої інстанції мотивував своє рішення необгрунтованістю вказаних позовних вимог.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 490531-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1  грошові кошти в розмірі 8000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Строк кредиту 16 тижнів, термін дії договору – 11 червня 2024 року, стандартна процентна ставка за кредитом в день - 2, 00000000 %, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом в день – 1,15957313, фіксована; орієнтовна загальна вартість кредиту – 416 800,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка – 12126,10 %; комісія на надання кредиту – 1 200 грн.
Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-0475 ( а.с. 12-16).
20 лютого 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 490531-КС-001 про надання кредиту (а.с. 17-21).
20 лютого 2024 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 490531-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 22-26).
Згідно із візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті www.my.tpozyka.com, 20 лютого 2024 року клієнт зайшов в особистий кабінет, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та акцептув кредитний договір шляхом його підписання (а.с. 27).
Відповідно до анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com) від 01 липня 2025 року ОСОБА_1 , зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату та місце народження, а також інформацію стосовно бажаного кредиту, сума бажаного кредиту 8 000,00 грн, дату отримання кредиту 20.02.2024, електронну адресу позичальника, номер телефону та номер банківської картки/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 (а.с. 29).
Також, 20 лютого 2024 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року (а.с. 35-37).
Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід», ТОВ «Бізнес Позика» здійснило 20.02.2024 грошовий переказ в розмірі 8 000,00 грн на банківську карту НОМЕР_3 , опис перерахування грошових коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору №490531-КС-001 від 20.02.2024 (а.с. 30).
Згідно з Паспортом споживчого кредиту від 20 лютого 2024 року кредитодавець ТОВ «Бізнес Позика» надає кредит у сумі 8000 грн на строк кредитування 16 тижнів за процентною ставкою, відсоток річних: знижена процентна ставка 423,24419245 та стандартна процентна ставка 730,00000000, процентна ставка фіксована, комісія за надання кредиту 1200 грн, загальні витрати за кредитом 8 800,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 16 800,00 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 12 126,10 ( а.с.35 та зворот).
Відповідно до інформації наданої АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я позичальника було емітовано платіжну картку НОМЕР_2 (а.с. 75).
Як вбачається з довідки про стан заборгованості, станом на 02 липня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 43436,322 759,72 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8000 грн; заборгованості по відсотках у розмірі 14 268,17 грн; заборгованості по комісії у розмірі 1500 491,55 грн (а.с.34).
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором №490531-КС-001 в сумі 2 100,00 грн. При цьому, заборгованість по кредитному договору станом на 01 липня 2025 року становить 22 759,72 грн, з яких 8 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 14 268,17 грн - сума прострочених платежів по процентах та 491,55 грн комісія (а.с. 31-33).
Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ 41084239, є юридичною особою, зареєстрованою як фінансова установа відповідно до Розпорядження Комісії від 06.04.2017 р. № 961, реєстраційний номер 13103600, серія та номер свідоцтва ФК № 880 дата видачі свідоцтва 06 квітня 2017 року, код фінансової установи 13 (а.с.58).
Розпорядженням № 1593 від 11.05.2017 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ( а.с. 61).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Матеріалами справи підтверджено, що 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Бізнес Позика» для отримання кредитних коштів, і цього ж дня між сторонами укладено договір про надання кредиту в сумі 8000 грн строком на 16 тижнів. За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить: - знижена відсоткова ставка 1,15957313% за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка 2,00000000% в день.
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів (п. 3.2 договору).
У разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховується відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору (п. 3.2.1. договору).
Сторони домовились у п.3.2.2 договору, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4. договору. 
При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3. та додатку№1 до договору та до закінчення терміну дії договору.
Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 Договору, дійсно йому треба було б сплатити проценти по Договору 16 800,00 грн, з яких по процентах – 7 600,00 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховуються кожного дня відсотки зменшується.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 05 березня 2024 року сплатив 2 100,00 грн, з яких на погашення відсотків зараховано 1 391,55 грн та на погашення комісії 708,45 грн. Всього на погашення відсотків сплачено 14 500 грн. Заборгованість позичальника по відсоткам складає 14 268,17 грн.
Згідно цього розрахунку проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,14893479% нараховані позивачем в період з 20 лютого 2024 року по 26 березня 2024 року та за стандартною процентною ставкою 2,00000000% в період з 27 березня 2024 року по 11 червня 2024 року. Загальна сума нарахованих відсотків становить 14 268,17 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (11 червня 2024 року) не змінювалася.
Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п.2 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,14893479% (перші 7 днів) та 2,00000000% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 5 885,63 грн не відповідає вимогам закону.
Колегія суддів звергає увагу на те, що пунктом 2.5 договору сторонами погоджено розмір комісії за видачу кредиту 1 200,00 грн. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту в дату його видачі.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість по комісії в розмірі 491,55 грн.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
З наданого розрахунку заборгованості видно, що позичальником всього на погашення комісії сплачено 708,45 грн, відтак наявні правові підстави для стягнення із останнього на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 491,55 грн.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання кредиту №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року в частині нарахування відсотків та комісії. Зазначений договір недійсним не визнано
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення вимоги в частині стягнення залишку заборгованості по відсотках у розмірі 5 885,63 грн та залишок заборгованості по комісії у розмірі 491,55 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами 1, 13 статті141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути із відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн та апеляційної інстанції у розмірі 3 633,60 грн, а всього 6 056,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись статтями 258, 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.
Заочне рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення із відповідача відсотків та комісії і ухвалити у вказаних частинах нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишок заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором №490531-КС-001 від 20 лютого 2024 року у розмірі 5 885,63 грн та залишок заборгованості по комісії в розмірі 491,55 грн.
Заочне рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року у частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн та апеляційної інстанції - 3 633,60 грн, а всього 6 056,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді