ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/31114/25 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИЛА:
У червні 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сириці О.С. від 30 травня 2025 року у виконавчому проваджені НОМЕР_1 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині зобов`язання головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом;
- зобов`язати посадових осіб Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити всі необхідні дії для видалення запису про обтяження №60202663 від 05 червня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у адміністративний позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Апелянт наголосив, що перевіркою відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено відсутність записів про обтяження, внесених на підставі постанови державного виконавця від 11 листопада 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що свідчить про наявність порушень у діях державного виконавця та необхідність зобов`язання останнього провести виконавчі дії в порядку встановленому законом.
Додатково зазначив про те, що начальником відділу державної виконавчої служби може бути проведена перевірка законності виконавчого провадження як такого, що перебуває на примусовому виконанні у відділу так і завершеного, при цьому витребування (наявність) матеріалів виконавчого провадження не вимагається.
Звернув увагу суду на те, що повернення виконавчого документу стягувачу не має наслідком скасування заходів примусового виконання рішення, що виключає можливість зняття арешту майна боржника.
Позивач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки повернення виконавчого документу стягувачу є завершенням виконавчого провадження, яке унеможливлює вчинення виконавчих дій у його межах. Крім того, оригінали документів, які вимагаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, як і їх копії засвідчені у встановленому порядку були відсутні у державного виконавця на момент державної реєстрації обтяжень майна ОСОБА_1., що є грубим порушенням порядку державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання судового наказу №2-н-377 виданого 14 липня 2008 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ "Родовід Банк" боргу в сумі 245330,67 грн.
11 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у виконавчому провадженні№ НОМЕР_2 винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 
17 лютого 2017 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 07 травня 2025 року №86023 на запит представника позивача від 01 травня 2025 року, повідомило про неможливість надання більш ґрунтованої інформації (документів) за виконавчими провадженнями №43163890 та НОМЕР_1 у зв`язку з закінченням строку зберігання останнього. 
30 травня 2025 року в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сирицею О.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Слободчика Д.Г. з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 2-н-377 від 14 липня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Родовід банк" заборгованості в сумі 245330,67 грн такими, що здійснені з порушенням ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в частині не надсилання відповідної постанови органу, що здійснює реєстрацію майна або веде реєстр заборони на його відчуження та зобов`язано головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом, та усунути виявлені порушення в строк до 05 червня 2025 року.
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 червня 2025 року №431074020 наявний запис про обтяження від 05 червня 2025 року №60202663, підставою внесення якого зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 79296888 від 05 червня 2025 року Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Документами, поданими для державної реєстрації є постанова Оболонського ВДВС у м. Києві у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 11 листопада 2014 року. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1.
Вважаючи протиправною постанову в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сириці О.С. від 30 травня 2025 року у виконавчому проваджені НОМЕР_1 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині зобов`язання головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. провести виконавчі дії, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час винесення оскаржуваної постанови від 30 травня 2025 року про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 матеріали виконавчого провадження були знищенні, а відомості про його відновлення судом не встановленні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час прийняття постанови від 17 лютого 2017 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні НОМЕР_1) визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 17 лютого 2017 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 
2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 
5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 
8) визнання боржника банкрутом; 
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 
16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.
Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 17 лютого 2017 року) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 17 лютого 2017 року) про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Отже, станом на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, положення ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язували відповідача зняти арешт, накладений на майно (кошти) боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.
Як встановлено судом першої інстанції, державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві прийняв постанову у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 17 лютого 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", водночас не зазначив про зняття арешту з майна боржника.
30 травня 2025 року в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сирицею О.С. винесено постанову у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Слободчика Д.Г. з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 2-н-377 від 14 липня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Родовід банк" заборгованості в сумі 245330,67 грн такими, що здійснені з порушенням ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в частині не надсилання відповідної постанови органу, що здійснює реєстрації майна або веде реєстр заборони на його відчуження та зобов`язав головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом, та усунути виявлені порушення в строк до 05 червня 2025 року.
Згідно з ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1). 
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. 
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини (ч. 3).
Пунктом 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Згідно з п. 2 розділу ХІІ Інструкції посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому та шостому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.
Пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції передбачено, що перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.
Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються:
підстави витребування цього виконавчого провадження;
у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності;
у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.
Згідно з п. 5 розділу ХІІ Інструкції витребуване виконавче провадження надсилається до органу державної виконавчої служби, який його витребував, із супровідним листом у строки, визначені в постанові про його витребування. Матеріали виконавчого провадження або їх копії повинні бути прошнуровані, пронумеровані, з описом документів, який підписується державним виконавцем, який оформив виконавче провадження, із зазначенням дати складання опису. Копії матеріалів виконавчого провадження засвідчуються начальником органу державної виконавчої служби, з якого витребувано виконавче провадження.
Відповідно до п. 6 розділу ХІІ Інструкції перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.
Пунктом 7 розділу ХІІ Інструкції визначено, що у разі якщо під час перевірки виконавчого провадження виявлено порушення вимог Закону, посадова особа, зазначена в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, в резолютивній частині постанови доручає начальнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести дії, передбачені абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції умовою для проведення перевірки законності виконавчого провадження є наявність матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.
Як встановлено судом першої інстанції, Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 07 травня 2025 року №86023 на запит представника позивача від 01 травня 2025 року, повідомило про неможливість надання більш ґрунтованої інформації (документів) за виконавчими провадженнями №43163890 та НОМЕР_1 у зв`язку з закінченням строку зберігання останнього. 
Відповідно до п.п. 1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/51 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Таким чином матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 були знищенні відповідно до п. 1 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/51.
Відповідно до розділу ХV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають:
втрачене виконавче провадження або його матеріали;
знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду;
виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на території, на якій ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованій, інформація про які міститься в Переліку.
Статтею 41 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі визнання судом постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною чи скасування постанови у встановленому законом порядку, а також у разі надходження рішення про скасування заходів забезпечення позову, заяви стягувача про відновлення виконавчого провадження за рішенням про встановлення побачення з дитиною виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня після одержання виконавцем відповідного рішення.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1, як і доказів прийняття відповідної постанови.
Отже, на час прийняття оскаржуваної постанови від 30 травня 2025 року про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 матеріали виконавчого провадження були знищенні, що встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом.
Таким чином, дії відповідача щодо перевірки законності виконавчого провадження в частині зобов`язання головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом вчиненні після повернення виконавчого документа є протиправними.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова
Судді Є.О. Сорочко
Є.В. Чаку