Справа № 214/1055/26
Провадження № 2/177/1332/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
01 червня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» Поляков О. через систему «Електронний суд» звернувся 04.02.2026 до суду з указаним позовом та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором від 24.02.2023 № 929759224 у загальному розмірі 54283,35 грн, а також понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 24.02.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (даті по тексту – ТОВ «Манівео») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 929759224 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5250,00 грн. У подальшому відповідач збільшила суму кредиту до 11250,00 грн. ТОВ «Манівео» зобов`язання за договором виконав. Всупереч умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, виникла заборгованість. Між ТОВ «Манівео» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі по тексту – ТОВ «Таліон плюс») 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди щодо продовження строку дії договору факторингу, за яким первісним кредитором відступлено право грошової вимоги до відповідача. У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі по тексту – ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») 19.12.2024 укладено договір факторингу № 19/1224-01, яким відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У подальшому, між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» 15.07.2025 укладено договір факторингу №15/07/25-Е, за умовами якого, відповідно до реєстру боржників, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 54283,35 грн. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає заборгованість за кредитним договором та не сплачує проценти за користування кредитом, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ФК «Ейс».
Ухвалою від 05.05.2026 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Від АТ КБ «Приватбанк» 28.05.2026 надійшли витребувана судом інформація.
Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, у тексті позову зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_1 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Відзиву не подано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. 
Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24.02.2023 між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 929759224, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 6700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а.с.24-40).
Кредит надається у вигляді кредитної лінії в розмірі 11500,00 грн. Перший транш за договором у розмірі 5250,00 грн надається одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 26.03.2023. Інші транші надаються протягом дисконтного періоду користування, шляхом ініціювання такої операції (отримання чергового траншу) в особистому кабінеті та часткового повернення суми кредиту.
У пункті 5.1.1 договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки 4149-49хх-хххх-2341.
Сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами у дисконтному періоді до 26.03.2023.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти, які є фіксованими і не підлягають зміні в односторонньому порядку. За весь період дії договору проценти нараховуються за процентною ставкою 383,25% річних, що становить 1,05% від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі пролонгації дисконтного періоду, з 26.03.2023 проценти нараховуються за ставкою 766,50% річних, що становить 2,1% у день. Після закінчення дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою 1087,70% річних, що становить 2,98% в день.
Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 4 договору.
До договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт», що містить основні умови кредитування, які ідентичні викладеним умовам у договорі, та підписані сторонами з використанням електронного підпису (а.с.21-23).
Також, відповідачем ініційовано збільшення суми кредиту за договором № 929759224, а саме 25.02.2023 на 1000,00 грн, 25.02.2023 на 700 грн, 27.02.2023 на 1300,00 грн, 07.03.2023 на 3000,00 грн (а.с.65-66).
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 24.02.2023 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір кредитної лінії № 929759224, чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору.
Договір та заявка на отримання грошових коштів містить докладну інформацію щодо особи позичальника –  ОСОБА_1 , зокрема серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації та фактичного проживання, ідентифікаційний номер, електронну адресу, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Манівео»виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними.
ТОВ «Манівео»свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала на картку №  НОМЕР_1 хх-хххх-2341 кредитні кошти 24.02.2023 у розмірі 5250,00 грн, 25.02.2025 у розмірі 1000,00 грн, 25.02.2023 у розмірі 700 грн, 27.02.2023 у розмірі 1300,00 грн, 07.03.2023 у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.71-75).
Від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація, що банком емітовано картку № НОМЕР_2 на ім`я  ОСОБА_1 , на якуздійснено переказ коштів 24.02.2023 у розмірі 5250,00 грн, 25.02.2025 у розмірі 1000,00 грн, 25.02.2023 у розмірі 700,00 грн, 27.02.2023 у розмірі 1300,00 грн, 07.03.2023 у розмірі 3000,00 грнз призначенням платежу «виплата займу Манівео» (а.с.229-233).
ТОВ «Манівео» після надання кредитних коштів нараховував відповідачу відсотки за погоджувальною дисконтною процентною ставкою 1,05% в день, у період з 24.02.2023 до 26.03.2023, а після цього за ставкою 2,98% в день, що дорівнює 199,66 грн в день, до 01.05.2023 (а.с.160-161).
У свою чергу відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав, кошти на погашення заборгованості не вносив, в результаті чого станом на 02.05.2023 за договором № 929759224 утворилася заборгованість за кредитом 11250,00 грн, заборгованість за відсотками 15542,85 грн.
Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
Пунктом 9.1.1.5 договору від 24.02.2023 № 929759224 визначено, що товариство має право у будь-який час без згоди позичальника відступити право вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.
Між ТОВ «Манівео»та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу №28/1118-01, та додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, про продовження строку дії договору факторингу, яким ТОВ «Таліон плюс» набув права грошової вимоги до боржників за договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги означає всі права за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с.93-117). 
Відповідно до реєстру прав вимоги №227 від 02.05.2023 право вимоги за договором № 929759224, укладеним із  ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». Заборгованість відповідача становить у загальному розмірі 26792,85 грн, з яких заборгованість за кредитом 11250,00 грн, заборгованість за відсотками 15542,85 грн (а.с.118-120).
ТОВ «Таліон плюс», як новий кредитор, після отримання прав вимоги за кредитним договором № 929759224, продовжив нарахування відповідачу з 02.05.2023 по 23.07.2023 відсотки за погоджувальною базовою відсотковою ставкою 2,98% у день, що дорівнює 335,25 грн у день. Оскільки відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення існуючої заборгованості, станом на 19.12.2024 у нього утворилася заборгованість за кредитом 11250,00 грн, заборгованість за відсотками 43033,35 грн (а.с.162-163).
У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» 19.12.2024 укладено договір факторингу № 19/1224-01, яким відступлено право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.123-131).
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 19.12.2024, право вимоги за договором № 929759224, укладеним із  ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Заборгованість відповідача становить у загальному розмірі 54283,35 грн, із яких заборгованість за кредитом 11250,00 грн, заборгованість за відсотками 43033,35 грн (а.с.132-135).
У подальшому, між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» 15.07.2025 укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, яким ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах прав вимоги (а.с.136-146).
Відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 15/07/25-Е, право вимоги за договором від 24.02.2023, укладеним із  ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 54283,35 грн, із яких 11250,00 грн – заборгованість по кредиту, 43033,35 грн – заборгованість по відсоткам (а.с.147-149).
Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 929759224, після отримання права вимоги до ОСОБА_1 , позивачем відсотки та неустойка не нараховувалися (а.с.164).
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача 2662,40 грн, у рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Матеріали справи свідчать про те, що позивачу правову допомогу надавав адвокат Соломко О.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01, укладеного між адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», додаткової угоди від 01.09.2025 № 25771000865 до нього, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 та довіреності від 11.08.2025, якою ТОВ «ФК «Ейс» уповноважило адвоката Соломко О.В. представляти інтереси товариства (а.с.81, 82, 165-172).
Позивач під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, на підтвердження чого надано акт прийому-передачі наданих послуг, де погоджено вартість наданих послуг - складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка клопотання (а.с.170).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Верховний Суд, у постанові від 28.09.2022 у справі № 534/14/20 (провадження №61-6638св22), аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.
Суд, розглянувши вказані докази, оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи ціну позову, приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрат на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Обсяг доказів у справі є незначним, справа не вирізняється підвищеною складністю, а тому суд приходить до висновку, що обґрунтованою та реальною є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, що відповідає реальним витратам на надання правничої допомоги в даній справі, є співмірним з ціною позову, не призведе до надмірного, невиправданого збагачення позивача та надмірного тягаря на відповідача.
Керуючись ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 247, 263-265, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, юридична адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ) заборгованість за кредитним договором від 24.02.2023 № 929759224 у загальному розмірі 54283,35 (п`ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят три) гривні 35 копійок, яка складається із:
-заборгованості за кредитом у розмірі 11250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок;
-заборгованості за відсотками в розмірі 43033 (сорок три тисячі тридцять три) гривні 35 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, юридична адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 05.06.2026

Суддя: