Номер провадження: 33/813/607/26
Номер справи місцевого суду: 496/6171/22 
Головуючий у першій інстанції Буран В.М. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
за участю секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 16 лютого 2023 року,
в с т а н о в и в :

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
ПостановоюБіляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вказаною постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована здійсненням працівників поліції неправильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та твердженням в оскаржуваній постанові про здійснення керування транспортним засобом без відповідної категорії, тобто, не маючи права керування таким транспортним засобам, не відповідає дійсності, оскільки, як стверджується скаржником, у нього було наявне посвідчення водія, однак станом на 21.11.2022 року останній позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2022 року у справі № 279/1107/22 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржником також зазначено, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності обов`язкової кваліфікуючої ознаки для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме повторності вчинення даного правопорушення. 
Зі змісту апеляційної скарги також вбачається клопотання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, зазначаючи, що протягом трьох років особа, яка притягується до адміністративної відповідальності перебуває у лавах Збройних Сил України та наразі перебуває на лікуванні, у зв`язку із чим позбавлених фізичної можливості ознайомитися з матеріалами справи та отримати копії матеріалів справи.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження
Дослідивши клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності –про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Вирішуючи питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження. Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на особу, яка звертається з апеляційною скаргою.
Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Звертаючись до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначається, щопротягом трьох років перебуває у лавах Збройних Сил України та наразі перебуває на лікуванні, у зв`язку із чим позбавлених фізичної можливості ознайомитися з матеріалами справи та отримати копії матеріалів справи.
Матеріалами справи встановлено, що оскаржувану постанову ухвалено судом першої інстанції 16.02.2023 року.
Розгляд справи по суті в суді першої інстанції та ухвалення оскаржуваної постанови відбулося за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП про дату, час та місце розгляду справи по суті. 
З матеріалів справи в свою чергу не вбачаються відомості про дату отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду. 
Апеляційну скаргу направлено за допомогою засобів поштового зв`язку 17.02.2026 року.
З підстав викладеного, зважаючи на вищевказане передбачене право особи на доступ до правосуддя, з метою перевірки наведених скаржником доводів апеляційної скарги та законності оскаржуваної постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 відповідне його право.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
В судове засідання 27.05.2026 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с.40-41).
Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи за відсутності на адресу апеляційного суду не надходило.
Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, положення ст. 130 КУпАП не входить до переліку правопорушень при розгляді справ про яке передбачена обов`язкова участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд, вважає за необхідне розглядати дану справу про адміністративне правопорушення за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , зважаючи на встановлені положеннями ст. 277 КУпАП строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Приймаючи оскаржувану постанову щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього у вчинені адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 361662 року, постановою про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 08.02.2022 року, з якої вбачається, що особа має водійське посвідчення, але з обставин справи вбачається, що він не отримав дозвіл на керування транспортними засобами певної категорії.
Однак висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, вищенаведеним вимогами КУпАП не відповідають, з огляду на наступне.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ППД № 361662 вбачається, що ОСОБА_1 21.11.2022 року близько 11 год 31 хв по автодорозі М05 в Одеській області Біляївського району керував транспортним засобом MAN TGX 18.440 BLS, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом STAS SA33-6K, д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, що підтверджується постановою про притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушим вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Пунктом 2.1а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено, щоводій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, останній вчинив дане правопорушення повторно протягом року, що підтверджується постановою серії ДП18 № 719394, за якою особа притягнена до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена у випадку здійснення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно, з огляду на диспозицію ч. 5 ст. 126 КУпАП, обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення в діях такої складу даного адміністративного правопорушення, в тому числі й об`єктивної сторони, яка в даному випадку полягає у здійсненні ОСОБА_1 повторного керування транспортним засобом, не маючи при цьому права керування вказаним в протоколі транспортним засобом. 
Згідно змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення та постановою від 08.02.2022 року з ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Натомість, згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» в свою чергу передбачене право та обов`язок працівників поліції під час виконання службових обов`язків здійснювати фіксацію правопорушення передбачено положеннями ст. 40 ЗУ «Про Національну поліції», а саме згідно ч. 1 даної статті, згідно якої поліція може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; тощо.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Відповідні норми містяться також в Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026, згідно якої метою застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, є: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку.
Згідно п. 5 розділу 1 Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
У випадку неможливості застосування працівниками поліції спеціальних технічних засобів відеозапису здійснюється залучення свідків, що передбачено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16 лютого 2022 року № 1231-ІХ, та внесення відповідних доповнень, а також безпосередньо положеннями Інструкції № 1452/735.
Тобто, наведеними правовими нормами передбачений обов`язок працівників поліції здійснювати відео фіксацію адміністративного правопорушення на підтвердження обставин подій, викладених в протоколі, та у випадку неможливості здійснення такої фіксації долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідків таких подій або ж інші докази, які б в своїй сукупності та у відповідності до положень ст. 251 КУпАП підтверджували б факт вчинення особою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, в даному випадку факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На підтвердження зазначених в протоколі обставин подій в матеріалах справи наявні лише протокол та постанова відносно ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відеозапис з боді камер працівників поліції № 001018, про долучення якого містить відмітка в складеному відносно ОСОБА_1 протоколі, в матеріалах справи відсутній.
Будь-які інші докази в розумінні положень ст. 251 КУпАП в матеріалах справи також відсутні.
Натомість, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що «сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. 
Наявні матеріали справи в свою чергу не містять належних та обґрунтованих доказів у своїй сукупності, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме щодо здійснення повторного керування вказаним в протоколі транспортним засобом, не маючи права керування таким. 
Долучена працівниками поліції до матеріалів справи постанова серії ДП18 № 719394 за якою ОСОБА_1 притягнений до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП в даному випадку може бути підтвердженням наявності факту повторності вчинення даного правопорушення, однак за відсутності будь-яких інших доказів не підтверджує факту здійснення керування особою транспортним засобом 21.11.2022 року та відповідно вчинення інкримінованого останньому адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що після надходження матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до Біляївського районного суду Одеської області, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 22.12.2022 року вказані матеріали повернуто для належного оформлення до УПП в Одеській області. Згідно змісту даної постанови підставами для повернення матеріалів на дооформлення визначено невідповідність протоколу серії ААД №361660 від 21.11.2022 року вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не додано відеозапис зі службової боді-камери №001018 та копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП посилання на які, містяться у складеному протоколі (а.с. 3-4).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, після дооформлення на адресу суду повернулися матеріали справи, які містили протокол про адміністративне правопорушення на копію постанови від 08.02.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Натомість, відеозапису з нагрудної камери № 001018, згідно відомостей в протоколі про наявність такого, до матеріалів справи не долучено.
Положеннями ст. 255 КУпАП в свою чергу визначено, що саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення покладається обов`язок щодо збирання доказів. 
З підстав викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про помилкові висновки суду першої інстанції викладених в оскаржуваній постанові щодо підтвердження в даному випадку наявними матеріалами справи факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
За положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б в своїй сукупності «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню та провадження підлягає закриттю у відповідності до положень п. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційний суд, окрім викладеного, вважає за необхідне зазначити також, що працівниками поліції, складаючи відносно ОСОБА_1 протокол за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не долучили до матеріалів справи відеозапис з фіксацією обставин подій, відмітка про долучення якого натомість вбачається зі змісту протоколу. Відеозапис подій не долучено також й після дооформлення матеріалів справи та повернення таких до Біляївського районного суду Одеської області. Вказані дії свідчить в даному випадку про порушення працівниками поліції, якими складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, вимоги закону, зокрема положень ст. 255 КУпАП, про що необхідно повідомити начальника УПП в Одеській області з метою запобігання подальшого недопущення аналогічних порушень з боку працівників поліції під час оформлення матеріалів про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити.
Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 16 лютого 2023 року.
Апеляційну скаргуособи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 16 лютого 2023 року – скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Довести до відома начальника УПП в Одеській області про наявність факту недотримання співробітниками УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції вимог ст. 255 КУпАП під час складання 21.11.2022 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 361662 відносно ОСОБА_1 з метою запобігання подальшого недопущення аналогічних порушень працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 02 червня 2026 року.

Суддя О.С. Комлева