ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/7575/25 пров. № А/857/49888/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року про повернення позовної заяви (суддя – Микуляк П.П., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повної ухвали – не зазначено), 
в адміністративній справі №260/7575/25 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 
про скасування наказу та поновлення на роботі, 

встановив: 

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просив: 1) поновити строк на звернення до суду; 2) скасувати Наказ №26о/с від 08.05.2015р. управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області; 3) поновити ОСОБА_1 на службі. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду. Наведені позивачем підстави пропуску строку суд визнав неповажними та надав строк для усунення недоліку шляхом подання заяви з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку для звернення з даним адміністративним позовом до суду. 
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від позивача на адресу суду 16.10.2025 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновивши такий строк. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про скасування наказу та поновлення на роботі - повернуто позивачеві. При цьому суд причини пропуску строку, які наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнав неповажними. 
З цією ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржувана ухвалу суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, встановлених статтями 160, 161, 169 КАС України, та фактично здійснив розгляд справи по суті, вдавшись до оцінки доказів, наданих на підтвердження поважності причин. Вважає скаржник, що питання про те, чи спростовує факт подання іншого позову у 2019 році можливість подати саме цей позов через його вразливий психологічний стан та нерозуміння наслідків тиску при звільненні, є предметом доказування та дослідження виключно під час судового розгляду. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив фундаментальні принципи адміністративного судочинства, зокрема, щодо права на доступ до суду та змагальності сторін. Суд підмінив процедуру перевірки позову на відповідність КАС України фактичним судовим розглядом, в якому позивач був позбавлений можливості брати участь. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 03.11.2025 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням всіх норм законодавства та є законною. Доводи сторони позивача, які викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду від 03.11.2025 - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Суд встановив, що позивач 30 вересня 2025 року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про скасування наказу №26о/с від 08.05.2015 управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області та поновлення ОСОБА_1 на службі. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 03.11.2025 року про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що по закінченню місячного строку, встановленого для звернення до суду у вказаній категорії справ позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, не навівши поважних підстав такого пропуску. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини полягають у правомірності наказу Управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області №26 від 08.05.2015 року про звільнення позивача зі служби. 
Колегія суддів зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України). 
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України). 
Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 30.09.2025 з позовними вимогами про скасування наказу №26о/с від 08.05.2015 управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області та поновлення ОСОБА_1 на службі. 
Як вказує позивач у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 16.10.2025, що за 10 років ОСОБА_1 внаслідок перебування в полоні, змушений був проходити довготривале лікування в психіатричний лікарні пов`язане з наслідками перебування ураженням мозку для відновлення здоров`я, тільки загальний терміни проведений в психіатричній лікарні за цей період становить більше ніж: 825 днів, окрім того ОСОБА_1 на постійній основі приймає ліки, що знижує його когнітивні здібності, впливає на пам`ять, співпрацює з психологом. Окрім того, оскільки працювати повноцінно ОСОБА_1 не в змозі (обмеження встановлені ІІ групою інвалідності), а також отримує мінімальну пенсію (у зв`язку з відмовою Мінюсту і ДКВС надати данні про стаж і сплату соціальних внесків ПФУ) відразу зрозуміти і отримати відповідну юридичну допомогу було майже не можливо. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач звернувся до суду з позовом 30.09.2025, заявив позовні вимоги про оскарження наказу Управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області №26о/с від 08.05.2015 року про звільнення зі служби. 
При цьому позивачем пропущено місячний строк на оскарження вищезазначеного Наказу про звільнення його з посади. Період пропущеного строку становить більше як 10 років, що є досить значним. 
Окружний суд вірно врахував, що перебування позивача на лікуванні у сумарній кількості 825 днів не може бути підставою для поновлення строку для звернення до суду більше як 10 років. Інші періоди пропуску строку на звернення до суду не підтверджені жодними доказами. Тому твердження позивача (представника позивача) про те, що позивач не мав можливості за станом здоров`я раніше звернутися до суду про оскарження наказу про звільнення, є необгрунтованим і бездоказовим. 
Також колегія суддів враховує, що у 2019 році позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 по справі №826/15652/18 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Південно- міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 173165,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2015 по 24.09.2018. 
Отже, у суду відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, які наведені у заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовом у цій справі. 
Позивач у заяві про поновлення строку на звернення до суду не вказує на поважність причин пропуску строку, які б охоплювали весь період пропуску строку на звернення до суду та були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. 
Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та/чи інтересів. 
Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом. 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами, які б охоплювали весь пропущений строк - більше 10 років. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви позивача у порядку, визначеному ч.2 ст.123, ч.4 ст.169 КАС України. 
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги та наголошує на тому, що за умови виявлення позивачем належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження спірного Наказу від 08.05.2025 у встановлений законом строк, чи хоча б з незначним пропуском такого строку. 
Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі “Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain” Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №260/7575/25 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про скасування наказу та поновлення на роботі – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська