Справа № 521/4128/26
Провадження № 2/522/7765/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року       м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання – Костинюк В.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач 29.04.2026 звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №37101959 від 04.07.2025 у розмірі 15265 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 було укладено договір №37101959 відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 4300 грн на умовах строковості, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору.  ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість у розмірі 15265 грн, яка складається з: 4300 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10965 грн – заборгованість за відсотками. Позивач набув право вимоги на підставі договору факторингу від 01.09.2025.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2026 відкрито провадженні у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 30.06.2026.
До суду 18.05.2026 надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому вона просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
До суду 10.06.2026 надійшла відповідь на відзив від представника позивача - ОСОБА_2 у якій вказано, що заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
У судове засідання 30.06.2026 учасники справи не з`явилися, сповіщені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. У позові позивач просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка - ОСОБА_1 у відзиві просила судове засідання провести за відсутності відповідача.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 30 червня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. 
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 27 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №37101959 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4300 грн строком на 90 днів, зі сплатою відсотків: пільговий період 30 календарних днів з 27.09.2021 по 27.10.2021 складає 2,5% в день, стандартний період 60 календарних днів з 28.10.2021 по 26.12.2021 складає 3% в день.
ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість у розмірі 15 265 грн, яка складається з: 4300 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 965 грн – заборгованість за відсотками.
01.09.2025 було укладено договір факторингу №01092025/1, який разом з витягом із додатку №1 свідчить, що ТОВ «Фінансова компанія «ІРБІС» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором №37101959 від 27.09.2021 до ОСОБА_1 . 
Таким чином, ТОВ «ФК «Позика» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №37101959.
За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Позика» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №37101959 в загальному розмірі 15 265 грн.
Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач умови договорів щодо повернення кредитних коштів не виконав.
Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Отже, відповідачем не виконано грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості.
Щодо строків позовної давності.
У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Так, 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби», яким розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Карантин на підставі коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України з 11.03.2020 до 30.06.2023 на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України без перерв. 
Крім цього, 17.03.2022 набув чинності Закон України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Поряд з цим, Законом України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачено відновлення строків позовної давності.
Закон України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», передбачає виключення з Цивільного кодексу України, пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану. 
Закон України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108. Отже, він набрав чинності 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. 
Отже, строки позовної давності були зупинені у період з 02.04.2020 по 03.09.2025. 
Як вбачається із матеріалів справи, 27.09.2021 ТОВ «ФК «ІРБІС» та ОСОБА_3 уклали Договір про надання фінансового кредиту № 37101959, який підписаний електронним підписом відповідача. 
Згідно з умами кредитного договору, строк кредитування був визначений до 26.12.2021. 
Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за цим зобов`язанням мав розпочатися наступного дня — 27.12.2021. 
Однак, станом на 27.12.2021 на території України діяв безперервний карантин (запроваджений з 12.03.2020), під час якого строки позовної давності були продовжені на строк дії такого карантину на підставі п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Надалі, до завершення карантину, з 24.02.2022, також, було введено воєнний стан, який додатково зупинив перебіг позовної давності (п. 19 того ж розділу). 
Отже, з 27.12.2021 і впродовж усього наступного періоду аж до вересня 2025 року законодавством України послідовно виключалася можливість перебігу позовної давності (спочатку через карантинні обмеження, які згодом пересилив та продовжив воєнний стан), тому трирічний строк позовної давності у даних правовідносинах взагалі не розпочинався. 
Обчислення строку позовної давності для звернення до суду розпочалося лише після набрання чинності Закон України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», тобто з 04 вересня 2025 року, та відповідно спливає 04 вересня 2028 року. 
Позовну заяву у цій справі було зареєстровано судом першої інстанції 20 березня 2026 року, тобто в межах установленого законом строку позовної давності. За таких обставин правові підстави для застосування наслідків її спливу відсутні.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам, тобто сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2 662,40 грн.
02 січня 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ФОП ОСОБА_4 уклали договір про надання правової допомоги №39493634/01.
Згідно детального опису робіт (наданих послуг) ФОП ОСОБА_4 надано послуги у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 5 500 грн, з яких: 500 грн надання письмової консультації; 1 500 грн правовий аналіз обставин; 3 000 грн складання позовної заяви; 500 грн формування додатків до позовної заяви.
На переконання суду заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості позов, адже позов є типовим. 
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
Таким чином, судові витрати становлять в загальному розмірі 4 162,40 грн.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (код ЄДРПОУ 39493634, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1) заборгованість за кредитним договором №37101959 від 27.09.2021 у розмірі 15 265 (п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять) гривень 00 копійок, яка складається із:
- 4 300 грн - заборгованість за тілом кредиту;
- 10 965 грн - заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (код ЄДРПОУ 39493634, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1) суму судових витрат у розмірі 4 162 (чотири тисячі сто шістдесят дві) гривні, 40 (сорок) копійок.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 30 червня 2026 року.

Суддя В.Я.Бондар