ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/31199/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року (суддя Букіна Л.Є., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.02.2026 року) в справі №160/31199/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:
29.10.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому, просив визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №203561-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року пу задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ). Згідно пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Апелянт вказував, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 був та є власником ряду об`єктів майнових комплексів автостоянок, на яких провадить діяльність з допоміжного обслуговування наземного транспорту, зокрема: майнового комплексу автостоянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2204295612101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (Опис: літ. А-1 - вартова, загальною площею 6,3 кв.м; І - замощення, загальною площею 1493,7 кв.м. Частка власності 1/1). Автостоянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Опис: літ. А-1 - вартова, загальною площею 6,3 кв.м; І - замощення, загальною площею 1493,7 кв.м. відноситься до малих архітектурних форм, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із чим у Відповідача були відсутні підстави для визначення сум податкових зобов`язань, а також через те, що вказаний об`єкт підпадає під дію підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Відповідно до абзацу третього додатку «Б» до ДБН В.2.3-15:2007 автостоянка – це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів. Зазначеними нормами передбачається влаштування тимчасового приміщення для обслуговуючого персоналу, яке може бути демонтовано після припинення права (оренди, користування) на земельну ділянку, а не будівництво капітального нерухомого майнового комплексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що податкова пільга є звільненням платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав. Від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки звільняються, зокрема фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності. Предметом спору є прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення №203561-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року , яким позивачеві визначено податкове зобов`язання на суму 45 000,00 грн. Об`єктом оподаткування визначено зазначену вище автостоянку, податковий період – 2021 рік. Позивач зазначає, що автостоянка за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220429561201), відносно оподаткування якої податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виник спір в цій справі, використовується ним як суб`єктом господарювання малого бізнесу, складається, зокрема, з тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм, в оренду не передавалася. Доводи позивача про те, що факт реєстрації заявлених об`єктів нерухомості на фізичну особу, а не на фізичну особу-підприємця, не позбавляє останнього права на віднесення приміщень, що використовується в його господарській діяльності, до об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткуванням в розумінні пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не спростовують наведених вище висновків суду. Оскільки, об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання, саме в у встановлено законом порядку, для здійснення підприємницької діяльності не є об`єктом оподаткування. Не надано й суду будь-яких інших доказів того, що означений об`єкт нежитлової нерухомості використовувався позивачем під час провадження господарської діяльності у 2020 році.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 належить, у тому числі, автостоянка за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220429561201), загальна площа якої (кв.м) складає 1 493,7 кв.м. Частка власності 1/1.
ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання – фізична особа-підприємець, основним видом діяльності є Допоміжне обслуговування наземного транспорту (КВЕД 52.21).
ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо ОСОБА_1 сформовано податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») від 15.08.2025 року №203561-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року, яким визначено податкове зобов`язання на суму 45000,00 грн. 
ОСОБА_1 обґрунтовує свою позицію тим, що, що автостоянка за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220429561201), відносно оподаткування якої податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виник спір в цій справі, використовується ним як суб`єктом господарювання малого бізнесу, складається, зокрема, з тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм, в оренду не передавалася.
Згідно п. 266.1, п. 266.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно абз. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
Також ОСОБА_1 вважає, що оскільки він є фізичною-особою підприємцем, здійснює свою господарську діяльності у сфері обслуговування наземного транспорту, нежитлову нерухомість автостоянку за адресою АДРЕСА_1 , використовує для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до пп.14.1.229 п.14.1 ст.14 ПК України спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу. До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів. Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій.
Згідно з пп 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.
Згідно п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. 
Згідно п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, зокрема, щодо права на користування пільгою із сплати податку та нарахованої суми податку.
Відповідно до п. 8.1, п. 8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. На підтвердження провадження своєї підприємницької діяльності, позивач був зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.
Згідно п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Суд вказує, що ОСОБА_1 не надає докази, що нежитлова будівля та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалась позивачем у 2021 році для власних господарських потреб як фізичною особою-підприємцем. Не встановлено зв`язок наявності у власності позивача приміщення зі здійсненням господарської діяльності, провадження підприємницької діяльності. Замало заявити про використання певного приміщення для провадження господарської діяльності, необхідно доказово фактично довести використання певного приміщення для провадження господарської діяльності, відсутні талони паркування, квитанції, які ОСОБА_1 або ФОП ОСОБА_1 видає користувачам його послуг автостоянки. 
Отже, відповідно до пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, нежитлові приміщення, які використовуються суб`єктами господарювання для здійснення підприємницької діяльності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Суд приходить до висновку, що застосування абз. «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (самостійне виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Для застосування певної податкової пільги, передбаченої абз. «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач повинен бути не тільки фізичною особою-підприємцем, мати у власності нежитлове приміщення, а повинна використовувати будівлі, споруди, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для провадження власної господарськи діяльності. 
Таким чином, при винесення податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області враховано неможливість застосування пільги при нарахування та обчисленні ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
При вирішені спору, суд керується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17, від 17.03.2020 року у справі № 300/261/19, від 06.04.2020 року у справі № 420/879/19, від 17.07.2020 року у справі № 440/937/19, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18, від 24.12.2020 року у справі № 160/9721/18, від 31.10.2023 року у справі № 160/11472/19, від 13.11.2025 року у справі № 580/12926/24.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог, як і не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року в справі №160/31199/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова