ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа №520/5768/25
адміністративне провадження № К/990/19835/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №520/5768/25,
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025, постановлену суддею Супрун Ю.О., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025, ухвалену у складі: судді-доповідача Калиновського В.А., суддів Спаскіна О.А., Мінаєвої О.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , в особі командира військової частини НОМЕР_1 , у непогодженні рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2024 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення по суті рапорту відповідно до законодавства, чинного на момент його подання, та офіційно повідомити про це ОСОБА_1 у письмовій формі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; далі - КАС України).
Відмовляючи у відкритті провадження, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач уже звертався до суду з аналогічним позовом, і постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі №520/18193/24 у його задоволенні було відмовлено.
Так, суди попередніх інстанцій встановили, що 28.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , в особі командира військової частини НОМЕР_1 , у не прийнятті рішення по суті рапорту від 08.03.2024 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати прийняти рішення по суті рапорту та повідомити у письмовій формі ОСОБА_1 про прийняте рішення по суті його рапорту.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі № 520/18193/24 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 520/18193/24 та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 08.03.2024 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Проаналізувавши предмети та підстави позовів у цій справі та в справі № 520/18193/24, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про їхню тотожність. За висновками судів попередніх інстанцій, в обох справа позивач просив зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2024 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 .
В обох випадках підстави позову зводилися до одних і тих же обставин: на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії від 11.12.2023 №2054 мати позивача потребує постійного стороннього догляду. Згідно з актом встановлення факту здійснення догляду від 19.01.2024 № 609 особою, яка здійснює цей догляд, є позивач - ОСОБА_1 . Позивач, керуючись абзацом 4 підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992, який передбачає можливість звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками, 08.03.2024 подав рапорт про звільнення із військової служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, що не був розлянутий у встановленому порядку.
З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в цій справі існують передбачені пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України підстави для відмови у відкритті провадження у справі.
ІI. Провадження в суді касаційної інстанції
Уважаючи судові рішення судів попередніх інстанцій такими, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
За доводами скаржника, позов у цій справі ґрунтується на нових підставах, зокрема в позові містилися доводи про порушення принципу незворотності дії закону в часі (статті 58 Конституції України), яких не було в позові в межах справи №520/18193/24. Також у попередньому позові оскаржувалася бездіяльність у вигляді неприйняття рішення за рапортом, водночас у новому позові йдеться про неправомірну відповідь, яка була надана вже після набрання чинності новим законом, без урахування попереднього законодавства.
Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 09.05.2025. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Мацедонській В.Е., Уханенку С.А.
Ухвалою Суду від 29.05.2025 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. 
ІІІ. Джерела права 
Стаття 5 КАС України гарантує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
IV. Позиція Верховного Суду
Така підстава для відмови у відкритті провадження у справі як існування рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.08.2025 у справі № 340/1214/24, від 21.08.2025 у справі № 580/9125/24, від 25.03.2026 у справі № 420/34415/25.
Перевіряючи правильність висновків судів попередніх інстанцій про збіг сторін, предмету та підстав позовів у цій справі та в справі №520/18193/24, Суд зазначає таке. 
Як установлено судами попередніх інстанцій, 28.06.2024 ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , в особі командира військової частини НОМЕР_1 , у не прийнятті рішення по суті рапорту від 08.03.2024 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 , протиправною;
- зобов`язати прийняти рішення по суті рапорту та повідомити у письмовій формі ОСОБА_1 про прийняте рішення по суті його рапорту.
На обґрунтування позовних вимог у межах справи №520/18193/24 позивач зазначив, що згідно з актом встановлення факту здійснення догляду від 19.01.2024 № 609 він зазначений особою, яка здійснює догляд над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08.03.2024 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, проте командир військової частини НОМЕР_1 через месенджер повідомив про залишення його без реалізації. Позивач доводив, що повідомлення в месенджері про прийняте на підставі рапорту рішення не може вважатися офіційною відповіддю на рапорт військовослужбовця і не має юридичної сили.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі №520/18193/24 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, Другий апеляційний адміністративний суд зазначив, що рапорт позивача від 08.03.2024 був розглянутий шляхом прийняття рішення про залишення його без реалізації, а тому відхилив аргументи позивача про протиправну бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 . Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення відповідача про залишення рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2024 без реалізації позивачем не оскаржується, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що правомірність такого рішення не є предметом справи №520/18193/24.
12.03.2025 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з цим позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , в особі командира військової частини НОМЕР_1 , у непогодженні рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2024 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення по суті рапорту відповідно до законодавства, чинного на момент його подання, та офіційно повідомити про це ОСОБА_1 у письмовій формі.
На обґрунтування цього позивач зазначив, що на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії від 11.12.2023 №054 його мати потребує постійного стороннього догляду. Актом встановлення факту здійснення догляду від 19.01.2024 №609 підтверджується, що особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 . 
Позивач доводив, що 08.03.2024 він звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби. Проте йому була надана відповідь виключно через месенджер, що не має юридичної сили та не є офіційною відповіддю. За доводами позивача, командування військової частини фактично ухилилося від виконання своїх обов`язків, що є порушенням його права на звільнення. Позивач також зазначає, що його рапорт був розглянутий після внесення змін до законодавства, що суперечить принципу незворотності дії законів у часі, передбаченому частиною першою статті 58 Конституції України.
Проаналізувавши предмети та підстави позовів у цій справі та в справі № 520/18193/24, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені у цій справі, є ідентичними вимогам позовної заяви у справі № 520/18193/24, адже в обох справах вони були спрямовані на визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення на підставі рапорту від 08.03.2024 щодо звільнення з військової служби та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2024 про звільнення з військової служби.
Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, в обох випадках підстави позову зводилися до одних і тих же обставин, а саме посилання на висновок лікарсько-консультативної комісії від 11.12.2023 №2054 та акт від 19.01.2024 № 609, відповідно до яких позивач здійснює постійний сторонній догляд за своєю матір`ю, що, відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є підставою для звільнення з військової служби.
Доповнення підстав позову посиланням на застосування абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції, чинній на момент надання відповіді, а не на момент подання рапорту, висновків Суду про тотожність позовів у цій справі та в справі №520/18193/24 не змінює.
Верховний Суд неодноразово викладав правові позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин і зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (постанови Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №540/3653/21, від 19.05.2025 у справі № 440/9967/23, від 18.02.2026 у справі № 380/20067/25).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Ураховуючи, що ключові підстави позову в цій справі та у справі №520/18193/24 є тотожними, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про наявність передбачених пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, Судом не встановлено порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій, на які позивач посилався як на підставу для відкриття касаційного провадження.
У статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
V. Судові витрати
Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: В.Е. Мацедонська
С.А. Уханенко