Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
Справа № 172/3154/25
Провадження № 2/126/748/2026
"02" червня 2026 р. 
м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Рудя О. Г. 
із секретарем Кучанською В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи військової частини про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи військової частини про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Коваленко А.С. зазначає, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 . Позивачка до досягнення свого повноліття проживала разом з відповідачем та була на його утриманні. 
Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 20.06.2019 у справі № 424/2203/19 шлюб між батьками позивачки було розірвано, місце проживання неповнолітньої дочки сторін було визначено з батьком в інтересах дитини.
По досягненню повноліття, в силу ст. 199 СК України відповідач, як батько, добровільно продовжував утримувати позивачку на час навчання. 
Відповідно до довідки № 377/07 від 23.07.2025 Міжнародного гуманітарного університету, позивачка з 01.09.2023 (зарахована на 1 курс) є студенткою 3 курсу денної форми навчання факультету права та економіки за спеціальністю 112 "Статистика", освітнього рівня вищої освіти перший "Бакалаврський" контракт, термін навчання - 30.06.2027.
Крім того, позивачка є студенткою Відокремленого структурного підрозділу закладу вищої освіти Відкритого міжнародного університету розвитку людини "Україна", Рівненський інститут, заочної форми навчання спеціальності 231 "Соціальна робота", контракт, без отримання стипендії, що підтверджується довідкою № 1556 від 28.06.2023.
Таким чином, позивачка потребує матеріальної допомоги батька, оскільки вона продовжує навчання, яке здійснюється на платній основі, а тому безсумнівно несе витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проїздом.
Крім того, при визначенні розміру аліментів позивачка просить врахувати, що вона сама виховує малолітню дитину. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України.
Позивачка не має допомоги крім допомоги на дитину та допомоги малозабезпеченій сім`ї.
В січні 2024 року позивачці стало відомо, що її батько ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання безвісті зник. Згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 29.11.2024, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), реєстрація заяви від 15.01.2024, відомості про кримінальне провадження № 12024020100000038 від 15.10.2024. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 29.01.2024 № 366, солдат ОСОБА_2 гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини, який перебував в районі виконання завдань, вважається таким, що зник безвісти 09.01.2024.
Позивачка звертає увагу, що спору з батьком щодо її утримання в неї ніколи не було. З відповідачем були завжди дуже теплі відносини. Саме батько наполягав, щоб вона продовжувала навчатись та виділяв для цього кошти. Вказує, що інших утриманців у батька немає. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 620/16162/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю; визнано протиправними дії військової частини щодо відмови у виплаті грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 повнолітній дочці ОСОБА_1 ; зобов`язано військову частину здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 починаючи з дня зникнення безвісти - з 09.01.2024.
Вказаним рішенням суду було встановлено, що позивачка знаходилася на утриманні свого батька - військовослужбовця та одержувала від нього допомогу в добровільному порядку, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, до грудня 2023 року. 
Тобто між сторонами склався сталий порядок утримання батьком своєї повнолітньої дочки, що продовжує навчання, а тому вона не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів. 
25.06.2024 позивачка зверталась до військової частини з заявою про отримання грошового забезпечення відповідача, як особа, що перебуває на його утриманні (встановлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 620/16162/24).
Тобто, позивачка вжила всі необхідні заходи для отримання утримання від відповідача, але не могла одержати таке утримання у зв`язку з протиправною відмовою військової частини, яку позивач в наступному оскаржила.
В листопаді 2025 року, отримавши грошове забезпечення батька, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 620/16162/24, позивачка зрозуміла, що таке грошове забезпечення їй було виплачено лише 31.01.2025.
Позивачка декілька разів через адвоката зверталась до військової частини щодо роз`яснень про виплату грошового забезпечення її батька починаючи з 01.02.2025, однак відповіді і розрахунку грошового забезпечення до теперішнього часу не отримала.
Тобто, позивачка подавши заяву до військової частини про виплату їй грошового забезпечення її батька, була впевнена, що отримає таке грошове забезпечення, тому з позовом про стягнення аліментів за період з 01.02.2025 звертається після того, як дізналась, що грошове забезпечення відповідача починаючи з 01.02.2025 їй не нараховувалось. 
З 01.02.2025 частину 6 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також Порядок від 30.11.2016 № 884 викладено в новій редакції - зі списку осіб, на користь яких виплачується грошове забезпечення безвісно відсутніх військовослужбовців виключено осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
Таким чином, позивачка не отримала жодних грошових коштів з доходів відповідача за період з лютого 2025 року і по теперішній час на своє утримання, як повнолітня дочка, що продовжує навчання до 23 років. 
Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 01.02.2025 і до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Коваленко А.С. надала заяву, в якій просить провести судове засідання без участі позивача та її представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи військової частини в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є: ОСОБА_2 (батько), ОСОБА_5 (мати).
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище на ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 20.06.2019 у справі № 423/2203/19, розірвано шлюб між батьками позивачки, неповнолітню дитину дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з батьком в інтересах дитини.
Згідно довідки № 377/07 від 23.07.2025 Міжнародного гуманітарного університету, ОСОБА_1 є здобувачкою 3 курсу Факультету права та економіки Міжнародного гуманітарного університету за спеціальністю 112 "Статистика", освітнього рівня вищої освіти перший "Бакалаврський" контракт, денної форми навчання. Наказом за № 1388 від 11.08.2023 була зарахована на 1 курс. Приблизний термін закінчення навчання - 30.06.2027.
Відповідно до довідки № 1556 від 28.06.2023, ОСОБА_1 вступила у 2022 році до Відокремленого структурного підрозділу закладу вищої освіти Відкритого міжнародного університету розвитку людини "Україна", Рівненський інститут, заочної форми навчання спеціальності 231 "Соціальна робота", навчання платне, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання за освітнім рівнем "бакалавр" 01.07.2026.
Згідно договору про надання освітніх послуг між Лисичанським медичним фаховим коледжем та фізичною особою ОСОБА_1 від 08.09.2025, предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги на рівні фахової передвищої освіти, а саме навчання за денною (очною) формою здобуття освіти; спеціальністю 15 Медсестринство освітньо-професійною програмою Лікувальна справа з 01.09.2025 по 28.06.2028.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України.
Згідно повідомлення про зникнення безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 № 147 від 12.01.2024, адресованого ОСОБА_1 , її сповіщено про те, що її батько гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 призваний на військову службу 21.04.2023 ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісти 09.01.2024 під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20241129-3463 від 29.11.2024, сформованого Міністерством внутрішніх справ України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зник на території бойових дій (під час воєнних дій). Відомості про кримінальне провадження або судову справу, в рамках яких проводиться розшук: 12024020100000038 від 15.01.2024 ВП № 1 (м. Бершадь) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 198, ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є повнолітньою дочкою ОСОБА_2 , на даний час навчається у вищому навчальному закладі, що позбавляє її можливості працевлаштуватись, тому вона потребує матеріальної допомоги від батька.

Судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 , визнаний зниклим безвісти з 09.01.2024.
Як передбачено ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина 4 статті 25 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII (далі - Закон № 2505-VIII) набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Суд зазначає, що хоча відповідач ОСОБА_2 є безвісти зниклим, однак такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема не позбавляє його обов`язку утримувати повнолітню дочку ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Окрім того, суд враховує, що на час зникнення безвісти, відповідачу, як військовослужбовцю зберігається виплата грошового забезпечення і позивачка, будучи повнолітньою дочкою, не належить до першої черги осіб, які отримують таке грошове забезпечення.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача до досягненння нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.02.2025, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України вказує на те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України, та сталою судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2020 у справі №215/5867/17, від 07 грудня 2022 року у справі № 756/11185/20, від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).
Позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час зазначено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 620/16162/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю; визнано протиправними дії військової частини щодо відмови у виплаті грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 понолітній дочці ОСОБА_1 ; зобов`язано військову частину здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 починаючи з дня зникнення безвісти - з 09.01.2024.
25.06.2024 позивачка зверталась до військової частини з заявою про отримання грошового забезпечення відповідача, як особа, що перебуває на його утриманні (встановлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 620/16162/24).
Тобто, позивачка подавши заяву до військової частини про виплату їй грошового забезпечення її батька, була впевнена, що отримає таке грошове забезпечення, тому з позовом про стягнення аліментів за період з 01.02.2025 звертається після того, як дізналась, що грошове забезпечення відповідача починаючи з 01.02.2025 їй не нараховувалось. 
Однак вищенаведене не є доказом на підтвердження вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.
З огляду на викладене, оскільки позивачкою не надано безспірних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх надання, позовна вимога про стягнення аліментів за минулий не підлягає задоволенню, як недоведена.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позивачка з вказаним позовом звернулась до суду 08.12.2025, тому саме з цієї дати присуджуються аліменти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивачку звільнено від сплати судового збору, а її позов було задоволено частково, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 199-200 СК України, ст. ст. 12, 76, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи військової частини про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - задовольнити частково.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 08.12.2025 і до досягнення нею двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В решті позов залишити без задоволення. 
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) 1221,20 грн. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. 

Суддя О. Г. Рудь