ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/8157/24 пров. № А/857/10946/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції Могила А.Б., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 13 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2024 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДПС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 у дохід бюджету податковий борг в сумі 181 137,35 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №300/8157/24 позов ГУ ДПС було задоволено повністю. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що сума узгодженого податкового зобов`язання відповідача є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено. Питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову і суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду справи, що розглядається, здійснювати їх правовий аналіз.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржило ОСОБА_1 , який просив таке скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ГУ ДПС відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи. Вважає, що у АТ «Таскомбанк» відсутнє підтвердження про вручення під підпис позивачу повідомлення про анулювання (прощення) боргу, оскільки жодного документу він не підписував.
Матеріалами справи не підтверджено, що сума 741 732,72 грн є виключно основною сумою боргу (кредиту) і не включає в себе процентів чи інших сум. Додатково звертає увагу на рішення Снятинського районного суду від 24.12.2009 у справі № 2-892/2009, яке вступило в законну силу 19.03.2010, про стягнення з позивача на користь ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») 282 482 грн боргу за кредитним договором №69/45К8. Тому визначена АТ «Таскомбанк» сума анулюваного (прощеного) боргу у 741 732,72 грн є безпідставною. При цьому, на переконання апелянта, саме АТ «Таскомбанк» мав виконати всі обов`язки податкового агента, а не перекладати їх на ОСОБА_1 . 
Водночас звертає увагу апеляційного суду на те, що не отримував податкові повідомлення-рішення контролюючого органу. 
Оскільки позивачем не доведено правомірність визначення сум грошового зобов`язання, яке заявлено до стягнення в судовому порядку, то суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про задоволення позовної заяви.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.02.2024 ГУ ДПС прийняло наказ № 503-п "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ". Окрім того, позивачем було сформовано повідомлення від 27.02.2024 №47 про проведення 28.03.2024 документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_1 . 
Наказ від 26.02.2024 №503-п та повідомлення від 27.02.2024 №47 направлялися ОСОБА_1 за місцем реєстрації, однак не були вручені та повернулися контролюючому органу із відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання". 
Відтак, на підставі наказу від 26.02.2024 №503-п ГУ ДПС 10.04.2024 було проведено документальну позапланову перевірку ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, результати якої оформлено актом №7135/09-19-24-08/ НОМЕР_1 . 
У ході перевірки контролюючий орган встановив, що згідно з відомостями інформаційних баз даних ГУ ДПС ОСОБА_1 у IV кварталі 2022 року отримав доходи (у вигляді додаткового блага), які згідно з підпунктом 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, підпунктом 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164, пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України (далі – ПК) підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню у річній декларації про майновий стан і доходи платника.
Відтак, контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення ОСОБА_1 :
- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК, а саме неподання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік;
- пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік в розмірі 133 511,89 грн;
- пункту 1.2, підпункту 1.6, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 11125,99 грн. 
Про відсутність, неможливість вручення та підписання платником-фізичною особою ОСОБА_1 акта перевірки від 10.04.2024 №7135/09-19-24-08/ НОМЕР_1 , контролюючим органом 10.04.2024 складено акт №690/09-19-24-08/ НОМЕР_2 .
За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС 15.05.2024 прийнято податкові повідомлення-рішення:
№012034/2408, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на 166 889,86 грн, з яких за основним платежем – 133 511,89 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями – 33377,97 грн;
№012036/2408, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 13907,49 грн, з яких за основним платежем – 11125,99 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями – о 2781,50 грн;
№012035/2408, яким до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами, у сумі 340 грн. 
Податкові повідомлення-рішення, направлені на податкову адресу відповідача, яка у той же час є адресою реєстрації місця проживання згідно з даними Єдиного державного демографічного реєстру, також не були вручені, оскільки поштове відправлення повернулося контролюючому органу із відміткою Укрпошти “за закінченням терміну зберігання”. 
На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 ПК контролюючим органом відповідачу надсилалася податкова вимога форми "Ф" від 16.07.2024 за № 0007603-1307-0919, згідно з якою станом на 15.07.2024 його податковий борг становив 183657,54 грн, однак така також була повернута до контролюючого органу із відміткою Укрпошти “за закінченням терміну зберігання”. 
Доказів про оскарження або відкликання вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, а також погашення заборгованості матеріали справи не містять.
Відтак, за відсутності доказів про сплату визначених контролюючим органом узгоджених податкових зобов`язань ГУ ДПС звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки наявності у відповідача податкового боргу, що не погашений у добровільному порядку, що викликало необхідність звернення контролюючого органу із позовом, що розглядається. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Як передбачено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
У відповідності до пункту 15.1 статті 15 ПК платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За правилами пункту 15.2 статті 15 ПК кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Згідно із пунктом 35.1 статті 35 ПК сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. 
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК).
Відповідно до пункту 36.4 статті 36 ПК виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Приписами пункту 36.5 статті 36 ПК передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
За приписами пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Як зазначено у пункті 54.1 статті 54 ПК, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК). 
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пунктом 59.4 статті 59 ПК податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За приписами пункту 59.5 статті 59 ПК у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як передбачено пунктом 95.1 статті 95 ПК, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
У відповідності до 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Таким чином, у справах про стягнення податкового боргу предметом доказування мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.
Відповідачем не наведено доказів про оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень, якими контролюючий орган обґрунтовує наявність у платника податкового боргу, що свідчить про узгодженість таких грошових зобов`язань.
Оцінюючи доводи апелянта щодо неузгодженості сум грошового зобов`язання, про стягнення яких контролюючий орган подав позов, з огляду на незакінчення строків на їх оскарження суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Питання листування платників податків та контролюючих органів регламентовано приписами статті 42 ПК. 
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. 
За правилами пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У відповідності до приписів пункту 42.4 статті 42 ПК платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.
Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 393 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет.
Водночас апеляційний суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач виявляв намір проводити листування з контролюючим органом в електронній формі.
Відповідно до пункту 42.3 статті 42 ПК якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
При цьому за приписами пункту 42.5 статті 42 ПК у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно із пунктом 79.2 статті 79 ПК документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується самим позивачем, його податковою адресою є Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Зарічна, 14 і він не повідомляв контролюючий орган про її зміну.
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, а необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанови Верховного Суду від 10.05.2022 у справі № 804/2455/18, від 11.02.2021 у справі №802/549/16-а, від 23.05.2022 у справі № 810/3116/18). 
Попри те, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.02.2023 у справі № 160/5278/19, відповідно до якого добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Водночас суд першої інстанції слушно зауважив про те, що факт повернення поштового відправлення з позначкою «за закінченням терміну зберігання», яким контролюючим органом було направлено платнику податків відповідні документи на його податкову адресу рекомендованим поштовим відправленням, свідчить про те, що платник податків вважається таким, що належним чином повідомлений про такі документи (постанова Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18).
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17798/18 та від 23.09.2021 у справі №640/8096/19, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, платник податків має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. 
У постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень: 
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку – строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України); 
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК).
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи відповідач на виконання наведених приписів податкового законодавства надсилав позивачу документи, що стосувалися нарахованих грошових зобов`язань за наслідками перевірок, на його податкову адресу. Оскільки вказані документи були повернуті відповідачу за закінченням терміну зберігання, то з урахуванням приписів пункту 42.5 статті 42 ПК такі вважаються врученими, а відповідні грошові зобов`язання – узгодженими.
Матеріали справи не містять доказів оскарження ОСОБА_1 рішень контролюючого органу, на підставі яких було визначено суду боргу, ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а також погашення таких зобов`язань у позасудовому порядку. 
Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що з урахуванням приписів частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України та предмету судового розгляду у справі, що розглядається, питання правомірності нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань відповідача не охоплюється предметом позову у справі, що свідчить про відсутність процесуальних повноважень у суду в межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз. Правомірність призначення і проведення перевірки може бути підставою саме позову платника податків про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі № 300/8157/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. Я. Качмар