н\п 2/490/2755/2026 Справа № 490/2491/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року позивач, ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», в особі свого представника, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 р. в розмірі 21 706,44 грн та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2020 р. між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200822054. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на вебсайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «ФОРЗА» та акцептована ОСОБА_1 , 29.08.2020 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором) Заяви-формуляра про акцептування оферти №000200822054 від 29.08.2020 р. про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «ФОРЗА» укласти Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. 
Позивач зазначає, що на умовах Договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні, на умовах передбачених Договором позики № 000200822054, у розмірі 5700,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.09.2020 р., процентна ставка в день становить 1.11% та процентною ставкою 2,50% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення (користування коштами поза межами строку на який надано кредит). Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договором позики.
30.06.2021 р. ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р, згідно якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 18.03.2026 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 706,44 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом кредиту – 5 700,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України та умов Договору позики) – 1898,10 грн; заборгованість за пенею – 0,00 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов Договору позики, за період 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р.) – 12 825,00 грн; інфляційне збільшення (нараховано Новим кредитором, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 28.09.2020 р. по 23.02.2022 р.) – 1 283,34 грн.
Отже, позивач зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача становить 21 706,44 грн, які він і просить стягнути, а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 року дану справу передано на розгляд судді Гуденко О.А.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 24.03.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року постановлено витребувати у АТ "Універсал Банк" (адреса: м.Київ, вул.Оленівська, 23) інформацію про рух коштів, а саме зарахування коштів (поступлення) на поточний рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 29.08.2020 року і протягом 3-ох банківських/робочих днів, включно (виписка з рахунку та/або інший документ).
08.06.2026 року на електронну адресу суду та 18.06.2026 року поштовим зв`язком від АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані судом докази.
Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи.
Від відповідача, який про розгляд справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв та клопотань не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
29.08.2020 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №000200822054 (далі -Договір).
Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на вебсайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «ФОРЗА» та акцептована ОСОБА_1 29.08.2020 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача.
ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів поточного рахунку/№ банківської картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п.5 Договору, Позика надається на наступних умовах: 
- загальний розмір кредиту – 5700,00 грн; 
- вид кредиту – Знижка 40%; 
- схема погашення – Класична; 
- строк дії договору – з 29.08.2020 по 27.09.2020; 
- можливість пролонгації – дозволено; 
- мета – споживчі цілі; 
- процентна ставка в день – 1,11%; 
- процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору –2,50%.
Вказаний Договір, разом із Графіком платежів до нього та Паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «z759314е», що свідчить про його ознайомлення із умовами договору та їх погодження.
Як додаток до Договору сторони погодили Графік платежів, згідно із яким дата платежу 27.09.2020 року, сума процентів 1898,10 грн, сума основного боргу 5700,00 грн.(
Факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, зазначеного в п.1.6. Договору, підтверджується наданою АТ «Універсал Банк» інформацією про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , за період з 29.08.2020 року по 01.09.2020 року, вбачається, що 29.08.2020 на даний картковий рахунок зараховано кошти у розмірі 5700,00 грн.
Відтак, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 5700,00 грн, як погоджено сторонами в Договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року.
30.06.2021 року ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року, згідно умов якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА».
Згідно витягу з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року позивач ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року у сумі 7598,10 грн, з яких: 5700,00 грн – заборгованість по тілу кредиту; 1898,10 грн – заборгованість по відсотках.
Листом від 09.07.2021 року за № 207052337 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» повідомило ОСОБА_1 про зміну кредитора з ТОВ «ФК «ФОРЗА» на ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та необхідність сплатити борг за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року в сумі 7598,10 грн.
13.10.2021 р за вих. №207052337 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» на адресу ОСОБА_1 надіслано досудову вимогу про необхідність сплатити борг за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року, який станом на 13.10.2021 року становить 20423,10 грн.
Згідно детального розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку) ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», станом на 18.03.2026 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем становить 21706,44 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту – 5700,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування кредитом – 1898,10 грн, заборгованість за пенею – 0,00 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором, згідно ч.2 ст. 625 ЦПК України та умов Договору позики за період 01.07.2021 року по 28.09.2021 року) – 12825,00 грн, інфляційне збільшення – 1283,34 грн (нараховано новим кредитором, згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України за період 28.09.2020 року по 23.02.2022 року).

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
У даній справі, встановлено, що відступлення прав вимоги за вищевказаним договором позики було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» належне йому право вимоги .
У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання Договору факторингу №20210630-Ф/2 до боржника ОСОБА_1 ,укладеного 30.06.2021 року між ТОВ «ФК ФОРЗА» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», недійсним або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору.
За такого, враховуючи вищевказане, право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року перейшло до ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», що дає останньому право на стягнення з відповідача в судовому порядку неповернуту ним суму позики.

Щодо укладення договору в електронній формі.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором «z759314е», що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Таким чином, судом встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Судом встановлено, що без здійснення вказаних дій відповідачем Договір ро надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року не був би укладеним сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18)).
Жодних даних, які свідчать про повне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року у добровільному порядку, відповідачем ОСОБА_1 за час розгляду справи в суді не надано.
Суду не надано також належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 Цивільного кодексу України.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року, первісним кредитором, в зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, ОСОБА_1 за період з 29.08.2020 р. по 27.09.2020 р. (30 днів) (строк кредитування) нараховано заборгованість за тілом кредиту - 5700,00 грн та заборгованість по процентам - 1898,10 грн.
Отже, вказаний розмір процентів нараховано первісним кредитором в розмірі, в строк та за процентною ставкою (1,11%) які передбачені умовами Договору позики та графіком платежів.
За такого, оскільки сторонами погоджено сплату процентів, а також, беручи до уваги невиконання відповідачем умов Договору, суд вважає, що право позивача, щодо отримання від відповідача неповернуту ним суму отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами підлягає захисту, а тому, вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості за тілом кредиту - 5700,00 грн та суму заборгованості за процентами - 1898,10 грн підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, нарахованих на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та інфляційних збитків. 

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, за умовами пункту 5 Договору позики сторони погодили нарахування процентної ставки в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договорів у розмірі 2,50%.
Пунктом 5 підпунктом 12 Договору позики передбачено, що сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом поза межами строку дії Договору вказаного у п.п.8 п.5 Договору, умови щодо нарахування ставки в день п.п.11 п.5 Договору не застосовуються, а застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п.12 п.5 Договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії Договору (п.п.12) п.5 Договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року, позивачем, в зв`язку з користуванням ОСОБА_1 кредитом поза межами строку дії договору, за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р. (90 днів), нараховано проценти у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 12 825,00 грн.
Разом з тим, позивачем при нарахуванні процентів на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та п.5 Договору позики взято кількість днів прострочення для обрахунку заборгованості по прострочених відсотках 90 днів. В обгрунтування такого періоду позивач посилався на складну суспільно-політичну ситуацію у країні, принцип розумності та справедливості.
Однак, суд зазначає, що одними з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, Постанова ВС від 20 листопада 2024 року, справа № 463/6799/18 (провадження № 61-4628св24)
За такого, суд керуючись принципом пропорційності, справедливості та розумності вважає, що період нарахування позивачем процентів за користування кредитом поза межами дії кредитного договору, а саме 90 днів, є необгрунтований, а нарахована сума у розмірі 12825,00 грн перевищує тіло кредиту більше ніж в два рази та є надмірним тягарем для відповідача.
Тому суд, вважає, що в даному випадку справедливим буде кількість днів прострочення для обрахунку заборгованості по прострочених відсотках 30 днів, який відповідає строку кредитування за Договором позики №000200822054 від 29.08.2020 року, а отже сума процентів на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та п.5 Договору позики, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 4275,00 грн (5700 х 2,5% х 30).
Щодо стягнення інфляційного збільшення суд заначає наступне.
Звертаючись з позовними вимогами, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» просило також стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 28.09.2020 по 23.02.2022 в розмірі 1283,34 грн.
Як зазначено в ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», дана норма передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відтак нарахування позивачем інфляційних втрат є правомірним, а тому вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 13156,44 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 5700,00 грн; заборгованості по відсотках – 1898,10 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку – 4275,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2760 від 19.03.2026 року.
За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог у сумі 1613,70 грн (13156,44 х 2662,4 / 21706,44).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.
Позивач у позові просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №260316-10Ш від 16.03.2026 р., який укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», в якому винагорода визначена в розмірі 7000,00 грн (п. 4.2), ордер серії ВС №1293244, розрахунок суми судових витрат, проведений адвокатом Бачинським О.М., згідно з яким сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7000,00 грн., яка включає оплату послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплату послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплату послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплату послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 12.01.2026 року у справі №642/716/22.
Суд враховує, що задоволена вимога про стягнення заборгованості за кредитом складає 7598,10 грн, розрахунок за яким проведено установою, а не представником позивача. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків.
Також приймаючи до у ваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, а також, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 7000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 2 000,00 грн.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
За такого, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року у сумі 13156,44 грн та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1613,70 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 549, 610-612, 625, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 77-81, 259, 263-265, 247 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200822054 від 29.08.2020 року в сумі 13 156,44 грн (тринадцять тисяч сто п`ятдесят шість гривень 44 копійки), з яких: заборгованість по тілу кредиту – 5700,00 грн; заборгованості по відсотках – 1898,10 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку – 4275,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» витрати на судовий збір у сумі 1613,70 грн (одна тисяча шістсот тринадцять гривень 70 копійок) та витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф», 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, буд.87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_3 , відкритий в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя          О.А. Гуденко