Унікальний номер справи 758/8529/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4932/2026
Головуючий у суді першої інстанції Т. В. Войтенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

15 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони

позивач  ОСОБА_1 

відповідач 
ІНФОРМАЦІЯ_1 

відповідач Подільський відділ державної виконавчої служби
у місті Києві Центрального міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Войтенко Т.В., в приміщенні Подільського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У червні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_2 , Подільського відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позов мотивований тим, що 01 листопада 2024 року начальником  ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3  була прийнята постанова №4А-656 про притягнення його ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та на нього було накладено штраф у розмірі 25 500 грн. 
Він не погодився з такою постановою і оскаржив її в порядку адміністративного судочинства.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року по справі №758/685/25 йому у задоволенні позову було відмовлено, він оскаржив дане судове рішення в апеляційному порядку.
15 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за його позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнив. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасував та прийняв нове рішення, яким скасував постанову № 4А-656 начальника  ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України, із закриттям провадження у справі.
Однак, 31 березня 2025 року Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Кравцової О.С. було відкрито виконавче провадження № 77619014 за виконавчим документом - постановою № 4А-656 начальника  ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 
22 квітня 2025 року Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Кравцової Олени Сергіївни винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, а саме стягненням з нього штрафу у розмірі 51 000, 00 грн., а також з нього було стягнуто виконавчий збір у розмірі 5 100, 00 грн. на користь Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 на користь Подільського ВДВС у м. Києві, а в загальному розмірі з нього безпідставно було стягнуто 56 369,00 грн.
ОСОБА_1 важає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування до нього адміністративного штрафу кошти, які він, як платник, сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави, тому повернення йому таких коштів стосується захисту його майнових прав. Відтак, сума штрафу, перерахована до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі суд визнав протиправною та скасував, підлягає стягненню на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно набута.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що у теорії права предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Зауважує, що предметом позову у будь-якому випадку є вимога до відповідача, а у даному випадку, на думку апелянта, вимога ним заявлена саме до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Отже, звернувшись з позовом до суду не можна спрямувати позовні вимоги до Державного бюджету України або Держави Україна без вказівки на ті органи державної влади, які здійснили безпідставне стягнення грошових коштів, а саме відповідачів. При цьому Державний бюджет України взагалі не може набувати правоздатності та дієздатності, у тому числі у цивільному судочинстві.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що стягнення грошових коштів з відповідачів у будь-якому випадку відбувається за рахунок коштів Державного бюджету України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 та Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 прийнята постанова №4А-656 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України та на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500 грн. згідно з постановою про застосування штрафу.
ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства оскаржив вказану постанову. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року ухваленим у справі №758/685/25 ОСОБА_1 у задоворленні позову було відмовлено. ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
15 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнив. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким скасував постанову № 4А-656 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України та закрив провадження у справі.
31.03.2025 заступником начальника Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови №4А-656 від 01.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження № 77619014. В межах цього виконавчого провадження з позивача стягнуто 56 369,00 грн., які складаються зі штрафу у розмірі 51 000 грн, примусово стягнутого з позивача на користь держави, виконавчого збору у розмірі 5 100, 00 грн., примусово стягнутого з позивача на користь Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та витрат на проведення виконавчих дій, примусово стягнутих з позивача у розмірі 269,00 грн. на користь Подільського ВДВС у м. Києві.
22.04.2025 виконавче провадження № 77619014 було закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови №4А-656 від 01.11.2024.
Посилаючись на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасована рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі № 758/685/25, ОСОБА_1 вважає, що Державою Україна безпідставно набуті кошти у розмірі 56 369 грн., які сплачені у межах вищезазначого виконавчого провадження, відтак, правові підстави подальшого утримання державою сплачених позивачем в якості адміністративного штрафу коштів та інших проплпт в розмірі 56 369,00 грн. відпали.
З огляду на наведене, просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на свою користь безпідставно утримані кошти у розмірі 51 000,00 грн., з Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ ( м. Київ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5 369,00 грн. та витрати на правничу допомогу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом зауважено, що набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні штрафу є Державний бюджет України, сума сплаченого штрафу, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. 
Отже, суд дійшов висновку, що оскільки позивач просив стягнути безпідставно утримані та набуті кошти не з державного бюджету, а з конкретних суб`єктів, то позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів слід залишити без задоволення.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися у повній мірі, виходячи з наступного.
Згідно з ч.3 ст.17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин ( ч.1 ст.2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин ( ч.1 ст.167 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 174 ЦК України передбачено, що держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.326 ЦК України, у державній власності є майно. У тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому, у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19, від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц ).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 виснувала, що у справі щодо стягнення суми штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролю справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.
Відповідно до ч.2 ст.45 БК України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України.
Абзацами 1,5 п.5 розділу I Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру нарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору ( крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком № 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування ( ч.2 ст.17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду ( абз.2, ч.3 ст.17 ЦК України).
Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Як встановленео судом у даній справі, 01 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 прийнята постанова №4А-656 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500 грн. 00 коп.
Позивач ОСОБА_1 у відповідності до змісту постанови сплатив зазначений штраф примусово у подвійному розмірі, оскільки не сплатив його добровільно протягом 15 днів з дня отримання постанови та 22.04.2025 Подільським відділом державної виконавчої служьи у м. Києві Центрального мівжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
15 квітня 2025 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду скасовано постанову № 4А-656 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП Українита накладення на нього штрафу, із закриттям провадження по справі.
Отже, встановивши, що юридична підстава, відповідно до якої з позивача було примусово стягнуто штраф на користь держави у розмірі 51 000 грн. відпала, адже адміністративним судом постанова про накладення штрафу була скасована, колегія суддів вважає, що позивач на підставі ст.1212 ЦК України має право на стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України суми примусово сплаченого ним штрафу у розмірі 51 000 грн. як такого, що набутий державою Україна і який утримується у державному бюджеті без достатньої правової підстави, оскільки правова підстава для примусового стягнення з позивача такого штрафу відпала після ухвалення судового рішення адміністративним апеляційним судом. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 виснувала, що «сума штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі ст.1212 ЦК України як безпідставно утриману. 
Отже, сумаадміністративного штрафу, який сплатив до бюджету позивач, має бути повернуто державою, яка діє в спірних правовідносинах в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на казначейських рахунках органу державної влади без достатньої правової підстави, і держава, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, має її повернути позивачу, а саме у розмірі 51 000,00 грн.
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині повернення ОСОБА_1 коштів у сумі сплаченого ним штрафу, що становить 51 000,00 грн. за рахунок коштів державного бюджету.
В свою чергу позовні вимоги ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з позивача (як боржника у виконавчому провадженні) виконавчого збору у сумі 5 100, 00 грн. та витрат на проведення виконавчих дій, примусово стягнутих з позивача у розмірі 269,00 грн.задоволенню не підлягають, оскільки такі кошти бути стягнуті з позивача в рамках виконавчого провадження № 77619014 відкритого на підставі постанови № 4А-656 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, а отже відділ державної виконавчої служби діяв у межах своїх повноважень делегованих законом. На час вчинення таких дій постанови апеляційного адміністративного суду не існувало, а тому ст.1212 ЦК України не регулює правовідносини, які склались між позивачем та Подільськім відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначених грошових сум.
Таким чином, зважаючи на ту обставину, що дії Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Централтного міжрегіональтного управління Міністерства юстиції не визнані позивачем у судовому порядку неправомірними, а отже відсутні підстави вважати, що відповідач виконуючи постанову та стягуючи виконавчий збір витрати на проведення виконавчих дій діяв у спосіб, що суперечиь чинному законодавству.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Позивач звернувшись з позовом до суду заявив також вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 
Згідно ч. 1. ст. 1033 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до роз`яснення п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також слід зазначити, позивачем документально підтверджено та доведено понесені витрати на правничу допомогу.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд, дослідивши надані позивачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що такі віитртати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, однак дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог такі витрати мають бути стягнуті попорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 9 047,53 грн. (51 000,00 х 10 000,00/56 369,00). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволнення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1 095,84 грн (51 000,00 х 1 211,20/56 369,00).
При подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, а саме у розмірі 1 643,75 грн (51 000,00 х 1 816,80/56 369,00)
Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, та зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, такі витрати мають бути стягнуті попорційно, а саме у розмірі 9 047,53 (51 000,00 х 10 000,00/56 369,00). 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 51 000,00 грн. сплаченого штрафу, 1 095,84 грн. судового збору, сплаченого за подачу позову до суду та 9 047,53 грн. витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанцій. 
ОСОБА_1 відмовити в іншій частині позовних вимог.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса:  АДРЕСА_1 ) 1 643,75 грн. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги та 9 047,53 грн. витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанцій. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна