ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.05.2026	Справа № 910/2138/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянув у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" 
про стягнення 357571,28 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" про стягнення 357571,28 грн, з яких: 316110,60 грн - штраф, 41460,68 грн - пеня. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків відповідно до умов договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-04225-01 від 15.08.2025 в частині своєчасної поставки товару. 

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2138/26, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
25.03.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов.
03.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.
09.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.
Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.240 ГПК України). 

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція позивача 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов договору поставки №ЦЗВ-02-04225-01 про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 15.08.2025, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару протягом 45 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем.
На виконання умов договору позивач 03.09.2025 на електронну адресу відповідача направив рознарядку (дозвіл) №ЦЗВ-31/773 від 02.09.2025 на відвантаження товару на суму 21074404,00 грн, а тому кінцевою датою поставки товару за рознарядкою є 20.10.2025 включно.
Товар на суму 1937514,80 грн поставлено постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, товар на суму 169889,20 грн постачальник не поставив.
Позивач направив відповідачу претензію від 16.01.2026 №ЦЗВ-25/142, в якій вимагав сплатити штрафні санкції у сумі 329027,19 грн. 
Оскільки відповідач не сплатив нараховані суми пені та штрафу Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" штрафу у сумі 316110,60 грн та пені у сумі 41460,68 грн.
У відповіді на відзив позивач із доводами відповідача викладеними у відзиві не погодився та зокрема зазначив, що підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору відсутні, оскільки прострочення поставки товару не зумовлено обставинами непереборної сили, а матеріали справи не містять доказів, які могли б підтвердити настання форс-мажорних обставин. У свою чергу, позивач зазначає, з початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, АТ "Укрзалізниця" здійснює евакуацію громадян України, перевезення військових, поранених, державного майна. Окрім цього, унаслідок регулярних масованих обстрілів з боку держави-агресора значних ушкоджень зазнає залізнична інфраструктура. Зазначене призводить до суттєвих матеріальних втрат, через що позивач несе значні збитки. Також позивач зазначає, що відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки законом не встановлено обмежень на застосування декількох видів забезпечення виконання зобов`язань за правочинами (стягнення договірного забезпечення та неустойки). Разом з тим, відповідачем не підтверджено незадовільного фінансового стану, що могло б бути підставою для зменшення заявлених до стягнення сум пені та штрафу.

Позиція відповідача
Відповідач у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі та зменшити розмір штрафу та пені, заявлених позивачем до стягнення до справедливого, співмірного та пропорційного розміру на підставі частини третьої статті 551 та частини другої статті 616 Цивільного кодексу України.
Наявність підстав обґрунтована таким: 
- поведінка відповідача була добросовісною, оскільки він неодноразово та завчано звертався до позивача з метою врегулювання ситуації, зокрема, відповідач звертався до позивача з листом про надання дозволу на прийняття товару зі старим маркуванням або перемаркування безпосередньо на території замовника; також на електронні адреси позивача, зазначені в договорі №ЦЗВ-02-04225-01 від 15.08.2025 відповідач 15.10.2025, відповідач направив лист з проханням надати відповідь на лист щодо відвантаження продукції за договором та 16.10.2025 - звернення з проханням розглянути лист на продовження терміну постачання товару;
- постачання товару не у строк було зумовлене технічними обставинами, пов`язаними зі зміною вимог до маркування продукції, що не впливало на якість, комплектність та придатність товару до використання за цільовим призначенням; листом від 14.10.2025 №14.10.2025 відповідач повідомив про зміни в маркуванні товару та просив надати дозвіл на прийняття товару з маркуванням за старим зразком або дозволити маркування безпосередньо на території замовника;
- відсутність будь-яких доведених збитків чи інших реальних негативних наслідків для позивача; 
- позивачем було реалізовано забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії на суму 105 370,20 грн; 
- сукупний розмір відповідальності наслідкам порушення 462941,48 грн (неустойка 357 571,28 грн + гарантія 105370,20 грн), що складає близько 22% від загальної вартості поставки за договором є неспівмірним.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
15.08.2025 між Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" (надалі - відповідач, постачальник) укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-04225-01 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації № 1 (додаток 1), Технічних та якісних характеристик товару, вимог до документів з якості та оцінки відповідності товару (додаток 2 до договору), що є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору. 
У Специфікації №1 сторонами погоджено найменування товару: плита технічна 60 1200х600х80 (далі - товар). 
У п.4.1. договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (Поставка з оплатою мита) відповідно "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.
У п.4.2. договору сторони визначили, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: м. Фастів (Київська обл.). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару. 
Відповідно до п.4.5. договору рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів: 
на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); 
вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис; 
шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопій відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту прийому передачі товару або видаткової накладної (п.4.6. договору). 
Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договору передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п.4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.
Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2025 (п.17.1. договору).
Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на Товар, на умовах, визначених цим Договором (п.17.2. договору).
Позивач зазначає, що 03.09.2025 позивач на електронну пошту відповідача направив рознарядку від 02.09.2025 № ЦЗВ-31/773 на відвантаження товару в кількості 7254 кв.м. на суму 21074404,00 грн. Зазначена обставина відповідачем не заперечується.
Починаючи з цієї дати, за умовами п.4.2 договору, відповідач повинен був поставити товар у строк протягом 45 календарних днів, тобто до 17.10.2025.
Товар на суму 1937514,80 грн відповідач поставив з порушенням визначеного сторонами строку, що підтверджується видатковими накладними від 17.11.2025 № 12049 на суму 256 779,07 грн (дата фактичної поставки 18.11.2025), від 19.11.2025 № 12176 на суму 256779,07 грн (дата фактичної поставки 20.11.2025), від 20.11.2025 № 12241 на суму 256 779,07 грн (дата фактичної поставки 21.11.2025), від 26.11.2025 № 12402 на суму 256779,07 грн, від 27.11.2025 № 12455 на суму 256779,07 грн, від 27.11.2025 № 12473 на суму 140 061,31 грн (дата фактичної поставки 28.11.2025), від 28.11.2025 № 12524 на суму 256779,07 грн, від 01.12.2025 № 12605 на суму 256 779,07 грн (дата фактичної поставки 02.12.2025). 
Товар на суму 169889,20 грн відповідач не поставив. 
Спір у справі виник у зв`язку із тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач допустив прострочення строку, встановленого в договорі, внаслідок чого позивач на підставі пп.9.3.1. п.9.3. договору за загальний період з 05.11.2025 по 31.12.2025 нарахував пеню у сумі 41460,68 грн та штраф у сумі 316110,60 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
У п.4.2. договору сторони погодили, що строк поставки - протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки позивачем.
Відповідно до рознарядки від 02.09.2025 № ЦЗВ-31/773 відповідач мав поставити товар в кількості 7254 кв.м. на суму 21074404,00 грн.
Отже, відповідач повинен був поставити товар на суму 21074404,00 грн у строк протягом 45 календарних днів, тобто до 17.10.2025.
Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із матеріалів справи відповідач поставив позивачу товар на суму 1937514,80 грн, з порушенням визначеного сторонами строку, що підтверджується видатковими накладними від 17.11.2025 № 12049 на суму 256779,07 грн (дата фактичної поставки 18.11.2025), від 19.11.2025 № 12176 на суму 256779,07 грн (дата фактичної поставки 20.11.2025), від 20.11.2025 № 12241 на суму 256779,07 грн (дата фактичної поставки 21.11.2025), від 26.11.2025 № 12402 на суму 256779,07 грн, від 27.11.2025 № 12455 на суму 256779,07 грн, від 27.11.2025 № 12473 на суму 140061,31 грн (дата фактичної поставки 28.11.2025), від 28.11.2025 № 12524 на суму 256779,07 грн, від 01.12.2025 № 12605 на суму 256 779,07 грн (дата фактичної поставки 02.12.2025), тобто допустив прострочення виконання зобов`язання. 
Товар на суму 169889,20 грн відповідач не поставив. 
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.13, ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару належним чином доведений та відповідачем не заперечується.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач допустив прострочення поставки товару, то наявні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки.
Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.
За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України).
За умовами підпункту 9.3.1. пункту 9.3 договору при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п.4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.
Оскільки відповідач допустив прострочення поставки товару більше 15 календарних днів, то позивач правомірно на підставі пп.9.3.1. п.9.3. нарахував пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару. Перевіривши розрахунок пені, нарахованої за загальний період з 05.11.2025 по 31.12.2025, судом встановлено, що розмір пені становить 48083,83 грн, що є більше ніж заявлено позивачем.
Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі 41460,68 грн. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу на суму 316110,60 грн, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним. 
Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позов клопотання про зменшення штрафних санкцій, то суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі 902/538/18.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 08.08.2024 у справі №912/1853/23 зауважив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій та наявності поданих сторонами доказів, згідно з статтею 86 ГПК України. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 також звернула увагу на те, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 ЦК є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей спрямовані на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому, як зауважила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50%, тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до норм частин першої, другої статті 233 ГК та частини третьої статті 551 ЦК, тобто в межах судового розсуду. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У зв`язку з викладеним Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначила, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Суд зазначає, що норми чинного законодавства України не містять вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру штрафних санкцій, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення
У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч.3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22, від 14.02.2024 у справі №910/3015/23, від 04.06.2025 у справі №910/5992/24).
Суд наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки відповідно до норм статті 551 ЦК є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанови Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/22964/17, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 12.02.2020 у справі №924/414/19, від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 15.11.2023 у справі №910/1266/23).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені, штрафу.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №925/577/21.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.
У вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій, суд враховує, що наразі вартість недопоставленого товару становить 169889,20 грн, в той час як, заявлена до стягнення сума штрафних санкцій (пені та штрафу) становить 357571,28 грн, тобто штрафні санкції більш ніж двічі перевищують вартість товару, яку позивач не отримав. Також суд приймає до уваги, що поставка товару здійснювалась з післяплатою, з відстроченням платежу на 30 календарних днів від дати поставки. До того ж, позивачем не надано суду доказів понесення збитків внаслідок порушення відповідачем строку поставки товару.
Окрім цього, суд враховує, що листом від 14.10.2025 №14.10.2025 відповідач повідомив про зміни в маркуванні товару та просив надати дозвіл на прийняття товару з маркуванням за старим зразком або дозволити маркування безпосередньо на території замовника. Однак, будучи обізнаним про можливе прострочення поставки товару, позивач не скористався своїм правом на одностороннє розірвання договору (передбачене пп.8.2.3 п.8.2. договору), натомість, скористався можливістю стягнути штрафні санкції. 
Поряд з цим, суд зазначає, що незважаючи на те, що стягнення банківської гарантії та застосування штрафних санкцій є різними видами відповідальності, які мають самостійне правове значення, однак, доречними є посилання відповідача на те, що позивачем було реалізовано забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії на суму 105370,20 грн, оскільки у такому випадку частина майнового інтересу позивача вже була задоволена. Водночас, суд наділений дискреційними повноваженнями щодо зменшення розміру неустойки з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги необхідність дотримання балансу інтересів сторін та недопущення надмірного майнового тягаря для боржника, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження факту понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем прострочення, а також враховуючи значний розмір та невідповідність, на переконання суду, такого розміру заявленого до стягнення штрафу наслідкам порушення відповідачем зобов`язання, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність), суд дійшов висновку про те, що в цьому конкретному випадку є можливим зменшення розміру штрафу на 50 %. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. 
Отже, з огляду на встановлені вище обставини, враховуючи приписи ст.76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу Україні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грн штрафу (316110,60 грн - 50% = 158055,30 грн).
У той же час розмір пені, нарахованої за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, є обґрунтованим, розумним та співмірним із порушеним зобов`язанням, а відтак підлягає стягненню з відповідача повністю. 
Враховуючи зазначене, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд задовольняє частково.
Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

ВИСНОВКИ СУДУ
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" штрафу у сумі 158055,30 грн та пені у сумі 41460,68 грн. 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимоги, розмір яких визнаний суд обґрунтованим (без урахування застосованого судом зменшення).
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТА ПРО" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська (Якова Гніздовського), буд. 1, ідентифікаційний код 33883282) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) штрафу у сумі 158055,30 грн, пеню у сумі 41460,68 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 4290,86 грн. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.05.2026.

Суддя С.О. Турчин