ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1841/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД.", м. Одеса 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро", с. Ганно-Мусіївка Дніпропетровської області 
про стягнення 3 203 823,30грн 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Секретар судового засідання Большакова А.О.
Представники:
Від позивача: Піньковська А.О., представник, довіреність №20/04/26 від 20.04.2026 (в режимі відеоконференції) 
Від відповідача: Мельниченко С.С., адвокат, ордер серії АІ №2202336 від 19.05.2026 (в режимі відеоконференції)
С У Т Ь С П О Р У :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" заборгованості у розмірі 3 203 823,30грн, з яких:
- основний борг у розмірі 2 912 199,99грн;
- пеня у розмірі 220 130,40грн;
- 3 % річних у розмірі 21 781,66грн;
- інфляційні втрати у розмірі 49 711,25грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки сільськогосподарської техніки та запасних частин на умовах попередньої оплати від 26 червня 2024 року в частині повної та своєчасної оплати товару.
У відзиві на позовну заяву відповідач визнає наявність заборгованості на суму основного боргу 2 912 199,99грн, а також 3% річних в сумі 21 781,66грн та інфляційних втрат в сумі 49 711,25грн. Однак вважає, що фактичні обставини виникнення заборгованості, наведені позивачем, не відповідають дійсності в частині дати та доказів постачання товару. Відповідач зазначає, що позивач поставив, а відповідач отримав товар тільки 03.10.2025.
З урахуванням невеликого періоду прострочення зобов`язання відповідачем, при сплаті ним попередньої оплати вдвічі більше за передбачений договором розмір, з урахуванням відсутності збитків у позивача при скрутному фінансовому становищі відповідача внаслідок втрати врожаю через посуху 2025 року, відповідач вважає, що у випадку стягнення всієї заявленої суми штрафних санкцій баланс інтересів сторін буде порушений, а тому просить суд зменшити нарахування штрафних санкцій на 90%.
У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача. 
Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 справу №904/1841/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Ухвалою суду від 07.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.05.2026.
З 04.05.2026 підготовче засідання відкладено на 25.05.2026.
25 травня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання, яким просить позовну заяву ТОВ "Велес-Агро ЛТД." залишити без руху до усунення недоліків, а саме: надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та реквізитів рахунку позивача в банку, небанківському надавачі платіжних послуг, а також документу, що підтверджує його наявність.
Представник позивача вважає клопотання відповідача безпідставним.
Ухвалою суду від 25.05.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" про залишення позовної заяви без руху залишено без задоволення, закрито підготовче провадження у справі №904/1841/26, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 15.06.2026.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
15 червня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із виникненням технічних проблем та неможливістю взяти участь у судовому засіданні. 
У судовому засіданні 15.06.2026 судом оголошено перерву до 22.06.2026.
Під час розгляду справи судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.
У судовому засіданні 22.06.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -
В С Т А Н О В И В:
Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" (покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської техніки та запасних частин на умовах попередньої оплати від 26 червня 2024 року.
Згідно умов цього договору Позивач зобов`язувався здійснити поставку сільськогосподарської техніки та запчастин до сільськогосподарської техніки (далі по тексту – Товар), а саме Агрегат в зборі ARTEMIDA-12-TR, а Відповідач зобов`язувався сплатити грошові кошти за поставлений Товар на умовах передбачених в Договорі та Додатку до нього.
Ціна товару вказується у виставленому постачальнику рахунку-фактурі. Загальна сума складається із суми вартості партій товару, поставлених постачальником покупцю протягом строку дії цього договору, які вказані у видаткових накладних (пп.2.1., 2.2. договору).
Згідно п.п. 2.4. Договору оплата продукції здійснюється Покупцем на умовах передоплати (500 000,00 гривень від загальної вартості, решту суми Покупець зобов`язується оплатити до кінця 2025 року), також можливі інші умови розрахунків за домовленістю сторін, про що складається додаток до договору.
26 червня 2026 року підписано Додаток № 1 до Договору поставки, в якому Сторони узгодили асортимент, кількість та вартість Товару. Загальна вартість поставленого Товару склала 4062 199,99 гривень.
Відповідно до п.3 Додатку №1 від 26.06.2024 до Договору сторони передбачили, що місце відвантаження-розвантаження, склад покупця за адресою: 52421, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, село Ганно-Мусіївка, будинок 1, перевізником ТОВ "Велес-Агро ЛТД." за рахунок постачальника.
Згідно п.п. 2.5. Договору зобов`язання Покупця щодо оплати Товару вважаються виконаними у момент списання з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Постачальника суми, вказаної у Додатку та у рахунку – фактурі.
Згідно п.п. 3.3. договору моментом виконання обов`язку передати Товар вважається дата отримання Товару Покупцем в місці поставки Товару, вказаному в п.3.1 Договору, що підтверджується документально шляхом складання накладної або акту приймання- передачі.
Видаткова накладна або акт приймання-передачі підписуються повноважними представниками Покупця та Постачальника.
Згідно п.п. 5.1. Договору за порушення умов цього Договору винна Сторона відшкодовує завдані збитки у порядку, встановленому чинним законодавством України.
Згідно п.п. 5.2. за несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.
Сплата штрафних санкцій і відшкодування збитків не звільняють Сторони від виконання своїх зобов`язань за Договором (п.п.5.6. даного Договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (п.11.1. договору).
На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" прийняло сільськогосподарську техніку, а саме: агрегат в зборі Artemida-12-TR, про що свідчить акт приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 17.02.2025 (а.с.8).
Згідно п.2. Акту приймання-передачі від 17.02.2025 сторони провели огляд технічного стану, комплектності, складових частин та надали оцінку Товару, що по своїм технічним нормам, характеристиці повністю відповідають конструктивному проекту. Претензії зі сторони Відповідача відсутні.
В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" здійснило часткову оплату на поточний рахунок Постачальника, а саме: 01.08.2024 на суму 200 000,00 грн., 04.09.2024р. на суму 300 000,00 грн, 14.02.2025 на суму 200 000,00 грн, 16.04.2025 на суму 200 000,00 грн, 03.06.2025 на суму 60 000,00 грн, 10.06.2025 на суму 40 000,00 грн, 21.08.2025 на суму 50 000,00 грн та 31.10.2025 на суму 100 000,00 грн.
У січні-лютому 2026 року позивач направив відповідачу письмові претензії (вих. № 1201 від 12.01.2026 та вих № 1302 від 13.02.2026) з вимогою повернути кошти, однак вимоги залишилися без задоволення (а.с.9-11).
Листом від 02.02.2026, вих. №0202-1, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" повідомляло позивача про можливість сплатити 500000,00грн у строк до 25.02.2026, а решту заборгованості закрити з реалізації ранніх зернових на 27.07.2026 (а.с.11).
Загальна сума заборгованості за поставлений товар складає 2912199,99грн, яку і просить стягнути позивач.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору постачання природного газу, строк дії договору, умови поставки та оплати, факт поставки, загальна вартість поставленого природного газу, настання строку його оплати, допущення прострочення оплати, розмір заборгованості за договором.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України (який був чинний на дату виникнення спірних відносин) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Згідно п.п. 2.4. Договору та Додатку №1 оплата продукції здійснюється Покупцем на умовах передоплати 500 000,00 гривень від загальної вартості, решту суми Покупець зобов`язується оплатити до кінця 2025 року.
З огляду на положення спірного договору строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.
В установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості поставленого товару не виконав.
Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 2912199,99грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено. 
З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 2912199,99грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 21 781,66грн за період з 01.01.2026 по 01.04.2026 та інфляційні втрати у розмірі 49 711,25грн за січень-лютий 2026 року розраховані вірно.
За таких обставин вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 21 781,66грн та інфляційні втрати у розмірі 49 711,25грн підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною першою статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частинами першою, четвертою статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 6 ст. 46, ч. 7 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідач заявлені до нього позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором у сумі 2912199,99грн, а також нараховані на неї 3% річних в сумі 21 781,66 грн та інфляційні втрати в сумі 49 711,25 грн., визнав у повному обсязі, про що зазначив у відзиві на позовну заяву від 08.05.2026 (а.с.56-59). Відзив підписаний представником "ВВК Агро", адвокатом Вінниченко Олександром Олександровичем, повноваження якого, в тому числі й на визнання позову, підтверджуються ордером Серія АЕ № 1500311 від 01.05.2026 (а.с. 60).
Тож, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, у зв`язку з чим приймається судом та є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині.
Ураховуючи, що відповідачем отримано продукцію, строк оплати за яку настав, але не здійснено оплати, що є порушенням договірних зобов`язань та положень закону (ст. 655, 692, 712 ЦК України), Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" пеню у розмірі 220 130,40грн за період прострочення виконання зобов`язання з 01.01.2026 по 01.04.2026 (91 день прострочення).
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 5.2. договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.
Перевіркою розрахунку пені судом помилок не виявлено.
Отже вимога про стягнення пені у розмірі 220 130,40грн заявлена правомірно.
Відповідач заявляє клопотання про зменшення пені на 90% від заявленої суми.
В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені зазначає, що у 2025 році Відповідач зазнав тяжкого впливу непередбачуваних негативних погодних умов – літньої спеки та посухи, внаслідок чого врожай компанії був знищений на 95%, що негативно вплинуло на можливість відповідача здійснювати подальші розрахунки за придбаний Товар. Факт посухи в Дніпропетровській області у 2025 році та її вкрай негативний вплив на сільгоспвиробників регіону є загальновідомим, який обговорювався на рівні Міністерства економіки та широко освітлювався в засобах масової інформації.
Тимчасова неможливість виконання Відповідачем його зобов`язань є наслідком об`єктивних природних факторів. Крім того, позивач не надав доказів понесення ним збитків внаслідок прострочення оплати. Позивач більше року користувався попередньою оплатою в розмірі 1050 000,00грн. Строк оплати поставленої продукції – 31.12.2025. З огляду на невеликий період прострочки та відсутність будь-яких збитків, просить зменшити нарахування штрафних санкцій на 90%. 
Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% Позивач вважає необґрунтованим, оскільки нарахування пені здійснено відповідно до умов договору та чинного законодавства України у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування виняткових обставин, які б могли бути підставою для настільки значного зменшення розміру штрафних санкцій.
За приписами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.
За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Визначаючи розмір похідних вимог, що підлягають стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 ЦК України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
За частинами першою, третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 509 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Надаючи оцінку розміру заявленої до стягнення пені, суд приймає до уваги те, що станом на час розгляду справи заборгованість за поставлену продукцію, строк оплати якої настав 31.12.2025, відповідачем не сплачена та триває майже шість місяців.
З огляду на те, що складний фінансовий стан, погодні умови та інші обставини не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань за укладеним Договором, з урахуванням правової природи неустойки (зокрема пені), її стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, незначний розмір нарахувань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пені, яка нарахована у розмірі 220 130,40грн, що становить 7,55% від суми заявленого до стягнення основного боргу (220130,40х100/2 912 199,99грн).
Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 2 912 199,99грн, пені у розмірі 220 130,40грн, 3 % річних у розмірі 21 781,66грн та інфляційних втрат у розмірі 49 711,25грн.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 48057,35грн, що підтверджується платіжною інструкцією №32569 від 31.03.2026, замість 38445,88грн (3203823,3х1,5%х0,8). Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 21).
Тобто, під час звернення з позовом до суду позивачем надмірно сплачений судовий збір у розмірі 9611,47грн.
Стаття 130 Господарського процесуального кодексу України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини першої названої статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, частина перша статті 130 ГПК України встановлює спеціальні правили, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються із частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір", де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення належать, зокрема питання розподілу судових витрат.
Системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.
При цьому, як відзначив Верховний Суд у постанові від 30.01.2025 у справі № 910/1157/24, з аналізу цих норм убачається, що відсутня умова повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, саме за заявою чи клопотанням учасника справи: як-то позивача чи відповідача.
Частина перша статті 130 цього Кодексу передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення 2983692,29грн (основний борг – 2912199,99грн, 3% річних у сумі 21781,66грн та інфляційні втрати у розмірі 49711,25грн), 50 відсотків судового збору, а саме: 17902,15грн (2983692,29грн * 1,5% * 0,8 = 35804,31грн * 50%) слід повернути позивачу з державного бюджету.
За таких обставин, з Державного бюджету на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у сумі 17902,15грн, про що суд зазначає в судовому рішенні.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 20543,73грн (17902,16грн +2641,57грн).
Керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" про стягнення 3 203 823,30грн задовольнити. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК Агро" (ідентифікаційний код 45135276; село Ганно-Мусіївка, будинок 1, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52421) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." (ідентифікаційний код 31427962; вулиця Миколаївська дорога, будинок 253, місто Одеса, Одеська область, 65013) основний борг у розмірі 2 912 199,99грн, пеня у розмірі 220 130,40грн, 3 % річних у розмірі 21 781,66грн, інфляційні втрати у розмірі 49 711,25грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 20543,73грн. 

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." (ідентифікаційний код 31427962; вулиця Миколаївська дорога, будинок 253, місто Одеса, Одеська область, 65013) частину сплаченого судового збору в сумі 17902,15грн, перерахованого згідно з платіжною інструкцією №32569 від 31.03.2026, видати ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.06.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва