ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19658/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/582/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/19658/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дату складання повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до держави російська федерація, в особі Міністерства юстиції російської федерації, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 (далі - позивач, апелянт), звернулася до суду з позовом до держави російська федерація, в особі Міністерства юстиції російської федерації (далі — відповідач), про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала на території незалежної держави Україна відносно громадян України.
Зазначала, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_3 , є дитиною, яка народжена в умовах військової агресії відповідача проти України. В зв`язку з тим, що батько дитини ОСОБА_5 у перебуває в лавах Збройних Сил України та бере участь у бойових діях, це позбавляє дитину постійної батьківської присутності, емоційного контакту та захисту, які критично важливі для розвитку немовляти. Окрім того, дитина з перших днів життя перебуває у середовищі війни: звуки сирен, загроза обстрілів, вимушені переміщення, тривожна атмосфера в сім`ї.
Зазначені обставини впливають на позивача, а саме: порушено право дитини на безпечне та стабільне середовище розвитку; дитина позбавлена щоденного контакту з батьком, що впливає на формування прив`язаності та емоційної стабільності; постійний стрес матері та родини неминуче передається немовляті, що негативно впливає на його психоемоційний розвиток; втрата нормальних умов дитинства в перші місяці життя створює довгострокові ризики для здоров`я та розвитку дитини.
Збройна агресія російської федерації завдала новонародженій дитині моральної шкоди у вигляді позбавлення стабільного сімейного середовища та батьківської турботи, перебування з народження у небезпечних умовах війни, негативного впливу на емоційний та психічний розвиток.
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 35000 євро, позивач вважає, що це є справедливою компенсацією з агресора — російською федерацією за факт порушення основоположних прав людини в Україні, через що завдано власний душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з держави російська федерація завдану моральну шкоду в розмірі 35000 євро (еквівалент 1684718.00 грн).
Заочним Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року позов ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що результатом збройної агресії особисто для позивача та її малолітньої доньки стала втрата нормального мирного життя без щоденних побоювань за своє життя та життя рідних, за збереження майна, за безпеку пересування Україною, постійні відключення світла, у зв?язку з пошкодженням ворогом об?єктів цивільної інфраструктури, постійні сигнали повітряної тривоги, тощо. На даний час позивачу довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, перебувати у бомбосховищах, коли сигнали повітряної тривоги лунають звід усюди, відновлювати прийнятний для себе рівень життя. Позивач був позбавлений звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями, а також можливості на повернення з бомбосховища додому, налагодженого побуту. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача.
Внаслідок саме збройної агресії російської федерації було порушено низку прав позивача, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту.
У зв`язку з наведеним просить заочне Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Враховуючи викладене та з метою недопущення порушень процесуальних строків, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що законним представником позивача не доведено, що її малолітній син, в силу свого малолітнього віку, усвідомлював неправомірність дій відповідача щодо нього, та як наслідок зазнав душевних страждань.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно довідки Управління державної реєстрації Тернопілської міської ради про реєстрацію місця проживання №44585/28-03 від 10 вересня 2019 року слідує, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 . Вказане стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06 лютого 2025 року.
Із довідки Військової частини №224 від 06 вересня 2022 вбачається, що ОСОБА_5 проходить військову службу та безпосередньо бере участь у бойових діях.
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України – повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом частин третьої та п`ятої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 5 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).
Як передбачено частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.
За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).
Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).
Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , посилалася на те, що її малолітньому сину завдано моральну шкоду, та просить суд стягнути із держави російська федерація в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти у сумі 35000 євро, що складає еквівалент 1 684 718.00 грн.
Предметом позову є саме відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 в місті Тернополі, який є громадянином України за походженням, оскільки батьками малолітнього позивача в свідоцтві про народження зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які є громадянами України.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що протиправні дії російської федерації, як відповідача, у вигляді збройної агресії проти України дійсно спричинили моральну шкоду малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дитина з перших днів життя перебуває у середовищі війни, зокрема звуки сирен, загроза обстрілів, вимушені переміщення, тривожна атмосфера в сім`ї, залучення батька до військових дій спрямованих на захист Батьківщини, а тому така шкода має бути стягнута у судовому порядку.
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 , якому на момент подачі позову виповнилося сім місяців, в силу свого малолітнього віку не усвідомлював неправомірність дій відповідача російської федерації щодо нього, та як наслідок не зазнав душевних страждань, оскільки кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст.1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).
Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди сторона позивача посилається на те, що умови, в яких на теперішній час проживають ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 , не дають можливості налагодити звичний для них спосіб життя, оскільки втративши можливість мирно проживати на рідній землі, порушено право дитини на безпечне та стабільне середовище розвитку, постійний стрес матері та родини неминуче передається немовляті, що негативно впливає на його психоемоційний розвиток, що також завдає моральну шкоду.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що з початком військової агресії російської федерації проти України порушено цивільне право позивача, яка періодично мешкає у бомбосховищах, позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, та рухомим майном, що належить сім`ї позивача, а також втрачено можливості розпоряджатись ним. Ці обставини відобразились на моральному стані позивача.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала сторона позивача, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), що призвели до порушення їх нормальних життєвих зв`язків і вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. При цьому суд виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи характер та обсяг завданих малолітньому ОСОБА_4 моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме 17500 євро, що еквівалентно 842359.00 грн, буде достатнім та справедливим розміром компенсації за заподіяну відповідачем моральну шкоду.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що існують правові підстави для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 842359.00 грн.
У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву слід задоволити частково.
Відповідно до частини тринадцять статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пункту 22 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Матеріалами справи встановлено, що ціна позову у даній справі становила 1 684 718.00 грн, однак судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги на суму 842 359.00 грн, що становить 50.00 % ціни позову.
Ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, становила 8423.59 грн (за позовну вимогу майнового характеру).
Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам - 50.00% від 8423.59 грн, що становить 4211.79 грн.
Згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду (п.6 ч.2) справляється судовий збір та оплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, що в даному випадку становила 12635.38 грн.
Зважаючи на те, що апеляційним судом позов задоволено частково, в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам (50.00% від 12635.38 грн), що становить 6317.69 грн.
Оскільки ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати на користь держави.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слід стягнути держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави Україна 10529.48 грн судового збору за розгляд даної справи.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до держави російська федерація, в особі Міністерства юстиції російської федерації, про відшкодування моральної шкоди — задовольнити частково.
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації в користь ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , моральну шкоду у розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) євро, що складає еквівалент 842 359 (вісімсот сорок дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень, 00 копійок) гривні 00 копійок.
В задоволені решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації в користь держави судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 10529 (десять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 48 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 06 липня 2026 року.

Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: держава російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, місце знаходження: 119991, вул. Житня, 14 м. Москва, російська федерація, код ЄДРПОУ відсутній.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О Гірський
Н.М. Храпак