Справа № 369/18579/25
Провадження № 2/369/6632/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Крикунові І.В.,
за участю:
представника позивача Зажигаєвої В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/18579/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зажигаєва Вікторія Борисівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) на підставі Договору довічного утримання від 03 червня 2001 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 187859075 від 07 листопада 2019 року є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з Державним актом на право власності на землю Серія ЯБ №021269 від 31 серпня 2004 року, земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,1302 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарський будівель, кадастровий номер 3222485901:01:022:0019, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . 
Як зазначає представник позивача, Позивач, будучи власником житлового будинку, має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться належний їй будинок, у зв`язку із чим остання звертається до суду та просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222485901:01:022:0019, площею 0,1302 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарський будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.
02 грудня 2025 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків та усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 23 жовтня 2025 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
У судове засідання представник відповідача не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без участі відповідача, у вирішенні позовних вимог покладалася на розсуд суду. 
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка діє за недієздатного ОСОБА_2 , як опікун, на підставі рішення виконкому П.Борщагівської сільської Ради К-Святошинського району Київської області від 25 березня 1998 року № ІІІ, та ОСОБА_1 , уклали Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н.В. за реєстровим № 1-759.
Відповідно до п. 1 вказаного Договору, ОСОБА_3 , передала у власність ОСОБА_1 належний ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25 липня 2019 року Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років, про що 25 липня 2019 року складено відповідний актовий запис № 193.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187859075 від 07 листопада 2019 року, 29 жовтня 2019 року право власності на житловий будинок загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Договору довічного утримання від 02 червня 2001 року № 1-759.
З матеріалів справи вбачається, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222485901:01:022:0019 площею 0.1302 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_2 на підставі рішення 15 сесії 24 скликання П.-Борщагівської сільської ради від 03 червня 2004 року.
Вказане підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №021269 від 31 серпня 2004 року (реєстровий № 2962), копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9979850382025 від 29 вересня 2025 року та додатків до нього.
Відповідно до ст. ст. 321, 328, 380 ЦК України право власності набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Крім того, згідно зі ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення права власності на житловий будинок та земельну ділянку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Як вбачається з правового висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у п. 6.28 постанови від 16 червня 2022 року у справі № 689/26/17, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями ст. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно статтею 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 89, 95, 178, 247, 259, 265-268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1302 га, з кадастровим номером 3222485901:01:022:0019, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 05 червня 2026 року.

Суддя:          Інна ФІНАГЕЄВА