Справа № 127/15780/26 
Провадження № 3/127/3287/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, за частиною 2 статті 172-15 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу серії ОДВ/379 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 06.05.2026 року: «Солдат ОСОБА_1 04.03.2026, будучи в групі оповіщення, визначеним наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.03.2026 № 153, знаходячись в м. Вінниця по вул. Василя Порика, всупереч вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міноборони України від 06.08.2024 №532 та невідкладного доручення Міністра оборони України від 29.08.2025 № 4351/уд/5, нехтуючи вимогами керівних документів, що регламентували його діяльність, діючи в умовах особливого періоду, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, недбало поставився до військової служби в частині не використання під час здійснення заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 нагрудної відеокамери, у зв`язку з чим такі дії призвели до неможливості здійснення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 належного та об`єктивного контролю за виконанням уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 своїх посадових обов`язків під час здійснення заходів оповіщення військовозобов`язаних та створенню передумов для приховування інформації, тим самим солдат ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду».
У судове засідання  ОСОБА_1 з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що під час здійснення заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 використовував нагрудну відеокамеру, яка була увімкнена. На підтвердження того, що камера була увімкнена, ОСОБА_1 повідомив, що є свідки, а саме особи, які також були у складі групи оповіщення. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що відео з бодікамер здаються після кожної зміни, та зберігаються протягом 30 діб. Однак, ВСП звернулось із запитом про отримання відео через 1,5-2 місяці і тому, очевидно, вже не могли отримати відео, яке через такий тривалий час не збереглося. Поряд з цим, до обов`язків ОСОБА_1 не входить збереження відеозапису, а лише – після зміни здати відеореєстратор із збереженим на ньому відеозаписом.
Допитаний у судовому засіданні свідок  ОСОБА_3  суду повідомив, що перебуває в групі оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 повідомив, що перед несенням чергування військовослужбовець проходить інструктаж, отримує бодікамеру (відеореєстратор, про що розписується у журналі. Безпосередньо перед початком спілкування із особою, камера вмикається, про що обов`язково повідомляється особа, а одразу після завершення спілкування – вимикається. Після закінчення зміни, військовослужбовець зобов`язаний здати бодікамеру відповідальні особі, яка всі наявні на бодікамері відео переміщує на носій, а бодікамеру звільняє, для подальшого її використання наступною зміною. Відео зберігається протягом 30 днів, в подальшому видаляється, оскільки, пам`ять обмежена. Щодо подій 04.03.2026 ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_1 увімкнув нагрудну бодікамеру під час здійснення заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 . 
Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , покази свідка ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 2 статті 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Форма вини за означеним правопорушенням – необережна. 
Склад правопорушення – матеріальний (оскільки необережна форма вини характерна виключно для матеріальних складів правопорушень, тоді як умисна – як до матеріальних, так і до формальних складів).
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначена саме у невиконанні обов`язку щодо включення портативного відеореєстратора під час здійснення заходів оповіщення. Відповідно до п. 5 розд. II Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 532 (далі – Інструкція № 532), включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім прямо передбачених Інструкцією виключень. Пунктом 6 розд. II Інструкції № 532 також передбачено обов`язок уповноваженого представника інформувати осіб, відносно яких проводиться фото- і відеофіксація. Отже, ОСОБА_1 інкримінується незабезпечення відеофіксації під час оповіщення громадянина ОСОБА_2 04.03.2026, що має наслідком неможливість здійснення контролю за діями уповноважених представників. Проте, як встановлено судом, належних доказів означеного діяння матеріали справи не містять.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.
Із дослідженого судом журналу видачі та приймання спеціально-технічних засобів фото- та відеофіксації (бодікамер), інших технічних засобів та повісток залученому до оповіщення особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що ОСОБА_1 отримав бодікамеру о 04:00 год, здав бодікамеру о 20:00 год.
Сам по собі факт відсутності відеозапису з бодікамери ОСОБА_1 за події 04.03.2026 не може розцінюватись як доказ того, що відеореєстратор не був увімкнений. Відповідно до п. 2 розд. IV Інструкції № 532, строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації. Пунктом 3 розд. IV Інструкції № 532 передбачено, що строк зберігання відеозаписів може бути збільшено за рішенням керівника ТЦК та СП, зокрема у разі використання їх у провадженнях у справах про адміністративні правопорушення як джерел доказів. З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 із запитом № 817/6990 від 30.03.2026 щодо надання відеозапису, тобто у межах встановленого 30-денного строку зберігання. Поряд з цим, матеріали справи не містять відомостей про те, з яких причин відеозапис виявився відсутнім. Відповідно до п. 7 та п. 9 розд. II Інструкції № 532, після закінчення зміни уповноважений представник зобов`язаний передати портативний відеореєстратор та карту пам`яті відповідальній особі, яка, у свою чергу, забезпечує експорт інформації та її збереження. Обов`язок щодо зберігання відеозапису після здачі відеореєстратора покладається виключно на відповідальну особу ТЦК та СП, а не на уповноваженого представника. Отже, відсутність відеозапису не може ставитися у вину ОСОБА_1 , оскільки його обов`язок полягав лише у здачі відеореєстратора із збереженим на ньому відеозаписом після зміни, що ним і було виконано згідно з журналом.
Відомості про відсутність відео відсутні, графа «примітка» у журналі видачі та приймання спеціально-технічних засобів фото- та відеофіксації (бодікамер), інших технічних засобів та повісток залученому до оповіщення особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 – пуста.
ОСОБА_1 категорично заперечує свою вину та стверджує що не допускав недбалого ставлення до військової служби, нагрудну відеокамеру вмикає завжди, відповідно до Інструкції, щодо використання боді-камери, зокрема, нагрудна боді-камера була увімкнена 04.03.2026 під час здійснення заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 ..
Пояснення ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження і в показаннях свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що ОСОБА_1 увімкнув нагрудну відеокамеру, під час здійснення заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 ..
В зв`язку з чим, поясненнями ОСОБА_1 та поясненнями свідка ОСОБА_3 , наданими ними у судовому засіданні, спростовуються письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що портативний відеореєстратор (бодікамеру) ОСОБА_1 під час здійснення його оповіщення 04.03.2026 року не увімкнув. Будь-які інші докази не увімкнення ОСОБА_1 під час здійснення заходів з оповіщення нагрудної відеокамери – в матеріалах справи відсутні.
Відтак, за наявних в матеріалах справи доказів, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, а саме у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду - не доведена.
Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.
Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно із ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що в діях ОСОБА_1 містився б склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, а наявні докази викликають в суду обґрунтовані сумніви у винуватості ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП.
З огляду на вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП.
Керуючись ч. 2 ст. 172-15, ст. ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: