ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29487/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бжассо Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Грибан І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому позивач просив суд застосувати до відповідача заходи реагування. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов задоволено:
- застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815), у вигляді повного зупинення роботи, експлуатації будівель, споруд, приміщень, що розташовано за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Остапа Вишні, 94, об`єкта – станція «Прибузька» до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що зазначені у Акті від 16.07.2021 року № 570 під №№ 91,93, 94 та 96.
Не погоджуючись з рішенням першої інстанції Акціонерним товариством "Українська залізниця" подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, крім того в порушення чинного законодавства не з`ясовані всі обставини справи, що призвело до необ`єктивного, неправильного та незаконного вирішення справи. 
Крім того апелянт зазначає, що обраний позивачем, та задоволений судом першої інстанції, захід реагування таким, що не в повній мірі відповідає критеріям пропорційності, так як зрозумілого обґрунтування застосуванню повного зупинення та заборони експлуатації станції Миколаїв - Вантажний позивачем не наведено і належними доказами не доведено, що, з урахуванням встановленого факту наявності порушень установлених законодавством вимог пожежної безпеки, не дає підстав для висновку, що саме у такий спосіб буде досягнуто справедливого балансу між публічними інтересами та інтересами відповідача.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року та 06 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 23.09.2025 о 12:05, продовживши строк розгляду справи на на більш тривалий, розумний термін.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року залишити без змін.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представників Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
Від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеокоференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року улопотання представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" - Ніколащенка Сергія Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів – задоволено та ухвалено провести судове засідання у справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Акціонерного товариство"Українська залізниця" про застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи 23 вересня 2025 року об 11:45 в приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30, в залі судових засідань № 5 в режимі відеоконференції через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему з використанням засобів особистого зв`язку.
23 вересня 2025 року представник відповідача Ніколащенко Сергій Олександрович не підключився до судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Враховуючи належне повідомлення сторін, їх неявку в судове засідання, розгляд справи в суді апеляційної інстанції та достатність матеріалів для розгляду, колегія суддів порадившись на місці, керуючись положеннями ст. 313 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 05.07.2021 року по 16.07.2021 року посадовою особою ГУ ДСНС України у Миколаївській області, у присутності представників АТ «Українська залізниця» здійснено плановий захід перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» що розташовано за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Остапа Вишні, 94 (що підтверджується змістом Акту перевірки № 570 від 16.07.2021 року). 
Під час перевірки була присутня уповноважена особа АТ «Українська залізниця», начальник станції Миколаїв-Вантажний АТ «Українська залізниця» Воробйов А.М.
За результатами перевірки складено Акт № 570 від 16.07.2021 року, зі змісту якого вбачається, що позивачем виявлено 15 порушень вимог законодавства, 9 із яких створюють загрозу життю та здоров`ю людей. Порушення на об`єкті – станції «Прибузька» (Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Остапа Вишні, 94) зафіксовані в пунктах 86-101 Акту № 570 від 16.07.2021 року (а.с. 19-20).
Акт перевірки отримано особисто уповноваженою особою відповідача - начальником станції Миколаїв-Вантажний АТ «Українська залізниця» Воробйовим А.М., за відсутності зауважень чи заперечень. 
01 лютого 2022 року ГУ ДСНС у Миколаївській області складено Акт за результатами огляду (обстеження) порушень викладених у позовні заяві та комісією встановлено, що не усунутими на об`єкті залишаються 4 порушення, які викладені у пунктах 1, 3, 7, 8 позову та співпадають з пунктами Акту № 570 від 16.07.2021 року №№ 91,93, 94 та 96. Акт підписаний членами комісії: начальником станції Жовтнева виробничого підрозділу перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій регіональної філії Одеська залізниця АТ «Укрзалізниця» Тріщан О.О., Майстером дільниці ВСП «Одеська дирекці» філії «Центр-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ «Укрзалізниця» Шлорт Л.В. провідним інспектором ВЗНС МРУ ГУ ДСНС Дзюбас Є.В.
Як слідує з Акта від 01.02.2022, Апелянтом не усунено 4 з 9 порушень, а саме: 
1) не виконано з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів у електророзподільних коробках за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (порушено пункт 1.6 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні (далі — ППБУ), відповідно до якого з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів мають здійснюватися за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів); 
2) не забезпечено захист будівель, споруд та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів (порушено пункт 1.21 розділу IV ППБУ, відповідно до якого захист будівель, споруд, та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, а також їхню перевірку необхідно виконувати відповідно до вимог ДСТУ EN 62305 —1:2012 «Блисавозахист»); 
3) автоматична пожежна сигналізація несправна і утримується не в постійній готовності до виконання роботи в приміщеннях (порушено пункт 1.1 розділу V ППБУ, відповідно до якого всі системи протипожежного захисту (далі — СПЗ) мають бути справними і утримуватися в постійній готовності до виконання роботи. Несправності, які впливають на їхню працездатність, повинні усуватися негайно, інші несправності усуваються в передбачені регламентом строки, при цьому необхідно робити записи у відповідних журналах); 
4) підтримання експлуатаційної придатності СПЗ не проводиться відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», зокрема сигнал від контрольно-приймальних приладів автоматичної пожежної сигналізації не виведено на пульт централізованого пожежного спостерігання (порушення пункт 1.4 розділу V ППБУ, відповідно до якого Підтримання експлуатаційної придатності (технічне обслуговування) СПЗ здійснюється відповідно до вимог технічної документації підприємств-виготовлювачів та затверджених регламентів робіт з технічного обслуговування).
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що беручи до уваги загрозу життю та/або здоров`ю людей, спричинену виявленими та не усунутими відповідачем порушеннями пожежної безпеки, а також з метою недопущення спричинення шкоди життю чи здоров`ю людей, дійшов висновку про існування підстав для вжиття заходів державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівлі відповідача, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених в акті.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. 
Частиною 4 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності встановлюється виключно законами.
Згідно ч. 5 ст. 4 Закону виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
В силу вимог ч. 7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу..
Статтею 55 Кодексу цивільного захисту України передбачені заходи щодо забезпечення пожежної безпеки, відповідно до частини першої якої забезпечення пожежної безпеки на території України, регулювання відносин у цій сфері органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання і громадян здійснюються відповідно до цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів.
Діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств, установ та організацій. Зазначена вимога відображається у трудових договорах (контрактах), статутах та положеннях (ч.2 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України). 
Забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання (ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України).
Положеннями ч. 2 ст. 51 та ч. 3 ст. 55 цього Кодексу передбачено, що забезпечення пожежної та техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладено на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Згідно із ст. 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Згідно ч. 1, 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кодексу цивільного захисту України, Підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є:
1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами;
2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;
3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від вимог, визначених нормативно-правовими актами або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки;
4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій;
5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи;
6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність;
7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами;
8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій;
9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту;
10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання;
11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Згідно ч. 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для застосування адміністративним судом заходів реагування є одночасна наявність таких умов: 1) факт порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) звернення компетентного органу, який здійснює державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки, із відповідним адміністративним позовом до суду; 3) наявність обов`язку у підконтрольного суб`єкта, зупинення експлуатації приміщень якого вимагає відповідний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, забезпечувати дотримання вимог пожежної безпеки у відповідному приміщенні. При обранні заходу реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1052 від 16.12.2015 року (далі - Положення №1052), Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №1052).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки відносно відповідача було встановлено, що останній функціонує з порушенням правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
У свою чергу, пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю. Тобто, пожежі відносяться до надзвичайних ситуацій, а загроза життю та здоров`ю людей виникає як при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, так і за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від наслідків такого порушення, що підвищують ризик виникнення пожеж та шкідливого впливу небезпечних чинників при пожежі, яка уже виникла.
Як вже було встановлено, на момент винесення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 р. та на момент розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції апелянтом не усунено 4 порушення, а саме: 
1) не виконано з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів у електророзподільних коробках за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (порушено пункт 1.6 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні (далі — ППБУ), відповідно до якого з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів мають здійснюватися за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів) (ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності – пожежа); 
2) не забезпечено захист будівель, споруд та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів (порушено пункт 1.21 розділу IV ППБУ, відповідно до якого захист будівель, споруд, та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, а також їхню перевірку необхідно виконувати відповідно до вимог ДСТУ EN 62305 —1:2012 «Блисавозахист») (ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності – пожежа); 
3) автоматична пожежна сигналізація несправна і утримується не в постійній готовності до виконання роботи в приміщеннях (порушено пункт 1.1 розділу V ППБУ, відповідно до якого всі системи протипожежного захисту (далі — СПЗ) мають бути справними і утримуватися в постійній готовності до виконання роботи. Несправності, які впливають на їхню працездатність, повинні усуватися негайно, інші несправності усуваються в передбачені регламентом строки, при цьому необхідно робити записи у відповідних журналах) (ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності – пожежа); 
4) підтримання експлуатаційної придатності СПЗ не проводиться відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», зокрема сигнал від контрольно-приймальних приладів автоматичної пожежної сигналізації не виведено на пульт централізованого пожежного спостерігання (порушення пункт 1.4 розділу V ППБУ, відповідно до якого Підтримання експлуатаційної придатності (технічне обслуговування) СПЗ здійснюється відповідно до вимог технічної документації підприємств-виготовлювачів та затверджених регламентів робіт з технічного обслуговування) (ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності – пожежа).
Судом враховується, що у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 560/670/21 Верховний Суд виснував, що захід реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг є виключним (крайнім) заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування позивачем, як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли, та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
При цьому, у постанові від 16 червня 2022 року у справі № 640/10140/20 Верховний Суд, окрім іншого, зазначив, що під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення.
У протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону № 877-V), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 815/6365/17).
Колегія суддів окремо підкреслює, що всі 4 порушення є порушеннями з ризиком настання пожежі, що в даному випадку прямо впливає на на ризик виникнення надзвичаи?ної ситуації, аварії чи пожежі, що може спричинити загрозу життю та здоров?ю людей.
При цьому колегія суддів зазначає, що сторонами по справі не надано доказів усунення виявленого порушеннь до суду апеляційної інстанції.
Розглядаючи доводи апелянта, судова колегія враховує, що існування (неусунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійно достатньою правовою підставою для застосування до відповідача відповідних заходів реагування (указаний висновок узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 05 травня 2022 року у справі № 160/4988/19, від 19 липня 2023 року у справі № 200/2315/20-а, від 29 лютого 2024 року у справі № 420/1984/20).
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про неспівмірність застосованого заходу реагування, оскільки забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.
Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 160/3791/22 та від 26 жовтня 2023 року у справі № 140/12199/21).
Також доцільно звернути увагу на ту обставину, що перевірка дотримання відповідачем правил техногенної та пожежної безпеки при експлуатації приміщення була проведена позивачем ще у 2021 році, а станом на 2026 рік виявлені порушення у повному обсязі так і не усунуто.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що основною метою поданого позивачем позову та застосованих судом заходів реагування є встановлення умов для безпеки людей, відсутності неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожежі.
При цьому важливо, що захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення виявлених порушень. Крім того, застосований до відповідача захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення суб`єктом господарювання виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі 826/1024/18.
На підставі вищенаведеного у сукупності колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення зазначені у Акті від 16.07.2021 року № 570 під №№ 91,93, 94 та 96 створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей (у тому числі відповідно до висновків акту ризик настання негативних наслідків від цих порушень –пожежа), вітак застосування заходу реагування в вигляді повного зупинення експлуатації об`єкта підвищеної небезпеки за адресою: до моменту повного усунення порушень, зазначених в акті у Акті від 16.07.2021 року № 570 під №№ 91,93, 94 та 96 є обґрунтованим та співрозмірним.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77, 242-245, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(Повний текст постанови суду виготовлено 01 червня 2026 року)