ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4324/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі – УДМС у Волинській області, відповідач) про визнання неправомірною бездіяльності у розгляді заяви про визнання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Красноселка, Україна; зобов`язання відповідача прийняти й розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання її особою без громадянства з урахуванням правової оцінки та висновків суду та провести процедуру визнання особою без громадянства відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ № 317 від 24.03.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, не маючи чинного документа, який посвідчує особу та підтверджує належність до громадянства будь-якої держави, звернулася до відповідача із заявою про визнання її особою без громадянства. Разом із заявою позивач подала всі наявні документи, необхідні для проведення процедури визнання особою без громадянства. Проте відповідач не розпочав розгляд заяви по суті, а залишив її без руху, пославшись на пункт 13 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 317, мотивуючи це встановленням факту належності позивача до громадянства Російської Федерації. 
Представник позивача вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки факт її проживання на території Російської Федерації у 1990-1993 роках сам по собі не підтверджує набуття громадянства цієї держави. Крім того, позивач стверджує, що ніколи не отримувала паспорта громадянина Російської Федерації, не зверталася із заявами про набуття такого громадянства, а після повернення у 1993 році безперервно проживає на території України. У зв`язку із цим представник позивача вважає, що відповідач безпідставно застосував пункт 13 зазначеного Порядку та фактично відмовив позивачу у проведенні процедури визнання її особою без громадянства.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідач позов не визнала. Зазначила, що при прийнятті документів було встановлено факт належності позивача до громадянства Російської Федерації, оскільки подані нею документи підтверджують постійне проживання у період з 27.04.1990 по 19.08.1993 на території Російської Федерації станом на момент набрання чинності Законом Російської Федерації “Про громадянство РРФСР” від 28.11.1991 №1948-I, відповідно до положень якого вона набула громадянство цієї держави. У зв`язку з цим відповідач, керуючись пунктом 13 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 317, правомірно залишив заяву позивача без руху та роз`яснив право повторного звернення після усунення виявлених обставин. Відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Красносілка Славутського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 14.04.1962 Дяківською селищною радою Славутського району Хмельницької області.
20.03.2026 позивач звернулася до Нововолинського відділу УДМС у Волинській області із заявою про визнання її особою без громадянства. Разом із заявою нею подано паспорт громадянина колишнього СРСР, свідоцтво про народження, трудову книжку, автобіографію, а також інші документи, які, на її думку, підтверджують обставини, викладені у заяві.
Під час прийняття документів працівником Нововолинського відділу УДМС у Волинській області встановлено, що паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданий 17.01.1990 року відділом внутрішніх справ Нововолинського міськвиконкому Волинської області, містить відомості про реєстрацію місця проживання позивача на території Російської Федерації у період з 27.04.1990 по 19.08.1993 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відомості про роботу позивача на території Російської Федерації у зазначений період містяться у її трудовій книжці серії НОМЕР_3 (записи №№16-23).
За результатами розгляду поданих позивачем документів Нововолинський відділ УДМС у Волинській області 20.03.2026 прийняв повідомлення №07111719000007660 про залишення заяви без руху. Підставою для залишення заяви позивача без руху зазначено пункт 13 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 317, а саме встановлення факту належності позивача до громадянства росії згідно наявної реєстрації.
У листі від 20.03.2026 №0711-129/0711.1-26 Нововолинський відділ УДМС у Волинській області зазначив, що під час подання документів працівником цього відділу було виявлено факт належності позивача до громадянства Російської Федерації. На обґрунтування такого висновку відповідач послався на поданий позивачем паспорт громадянина колишнього СРСР, який містить відмітки про її реєстрацію за місцем проживання в Приморському краї Російської Федерації з 27.04.1990 по 19.08.1993, а також на записи трудової книжки про офіційне працевлаштування на території Російської Федерації у цей період. Відповідач вказав, що відповідно до статті 13 Закону Російської Федерації “Про громадянство РРФСР” від 28.11.1991 №1948-I особи, які постійно проживали на території Російської Федерації станом на 06.02.1992, визнавалися громадянами Російської Федерації, якщо протягом року не заявили про небажання перебувати у такому громадянстві, у зв`язку з чим запропонував позивачу надати документ, довідку чи інші письмові докази про відсутність у неї громадянства Російської Федерації для можливості повторного звернення із заявою про визнання особою без громадянства.
Вважаючи, що відповідач безпідставно дійшов висновку про належність її до громадянства Російської Федерації та протиправно залишив заяву без руху, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі ж обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, а також право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України).
У розумінні ст. 1 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 22.11.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.
Згідно з ч. 22, 23 ст. 4 вказаного Закону особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
Особи, яких визнано особами без громадянства в порядку, встановленому цим Законом, та які отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах, на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Статтею 6-1 Закону №3773-VI передбачено, що письмова заява про визнання особою без громадянства подається особисто у паперовій формі до територіального органу чи до територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі його утворення), повнолітньою дієздатною особою за місцем її проживання.
Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.
Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.
Особі, яка подає заяву про визнання особою без громадянства та не володіє українською мовою, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, безоплатно забезпечує перекладача з мови, якою володіє така особа, а також письмовий переклад її документів.
Особа під час подання заяви про визнання особою без громадянства надає свої біометричні дані для їх фіксації.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або ж про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.
Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.
Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.
Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України “Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту”, розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Залежно від результатів розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.
Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України “Про громадянство України”, розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України.
Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції і еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами країни проживання до того, як вона була допущена у цю країну, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам Організації Об`єднаних Націй.
Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції і еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або ж її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
При цьому, рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.
У разі якщо особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подовжує строк дії її довідки про звернення за визнанням особою без громадянства на час до остаточного розгляду її заяви.
У разі якщо особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, не скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вилучає у неї довідку про звернення за визнанням особою без громадянства, повертає їй оригінали документів, поданих разом із заявою про визнання особою без громадянства (за наявності), та вирішує питання про добровільне або примусове повернення чи примусове видворення.
Рішення про визнання особою без громадянства скасовується з підстав, передбачених ч.3 цієї статті. Після прийняття рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє такій особі без громадянства або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави скасування відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження. Рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства може бути оскаржено до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання особою повідомлення про скасування рішення.
У разі якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства, скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не вилучає у неї посвідку на тимчасове або постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон (за наявності) до остаточного вирішення питання про скасування рішення про визнання особою без громадянства.
У разі якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування рішення про визнання особою без громадянства, не скористалася правом на оскарження, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вилучає у неї посвідку на тимчасове або постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон (за наявності), отримані на підставі рішення про визнання особою без громадянства, та вирішує питання про добровільне або примусове повернення чи примусове видворення.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, веде облік осіб, які звернулися із заявою про визнання особою без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про визнання або про відмову у визнанні особою без громадянства та про скасування рішення про визнання особою без громадянства, а також осіб без громадянства, яким видані посвідки на постійне чи тимчасове проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон відповідно до вимог Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”.
У свою чергу, порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №317 затверджено “Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства” (далі - Порядок №317).
Пунктом 2 даного Порядку визначено, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку із тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
За п. 11 Порядку №317 керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з приймання документів, формування та розгляду заяв про визнання особою без громадянства, перевірки даних, зазначених у заяві та доданих до неї документах, ідентифікації особи, підготовки та надсилання запитів уповноваженим органам України та іноземних держав, оформлення та видачі довідки про звернення за визнанням особою без громадянства, видачі рішення про визнання особою без громадянства, підготовки матеріалів справи для надсилання структурному підрозділу ДМС з метою прийняття рішення про визнання особою без громадянства.
Працівники територіального органу/територіального підрозділу ДМС, які виконують функції з приймання документів, формування заяв про визнання особою без громадянства, у разі, коли особа не може власноручно скласти заяву про визнання особою без громадянства у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, на її прохання складають таку заяву, про що на заяві робиться відповідний напис.
Особі, яка подає заяву про визнання особою без громадянства та не володіє українською мовою, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС безоплатно забезпечує надання послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференцзв`язку, з мови, якою володіє така особа, а також письмовий переклад її документів.
У разі залучення перекладача для участі в поданні особою документів про визнання особою без громадянства, у тому числі через систему відеоконференцзв`язку, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який виконує функції з приймання документів, формування заяв про визнання особою без громадянства, перед початком приймання документів попереджає перекладача про необхідність дотримання умов нерозголошення відомостей, що підтверджується підписом перекладача на заяві.
Згідно з п. 13 Порядку №317 У разі виявлення під час приймання документів факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави або виявлення факту, що особа визнана особою без громадянства іншою державою та має документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, та не подає офіційні документи, які свідчать про припинення таких статусів, а також у разі відмови особи, яка не має документів, визначених пунктом 20 цього Порядку, від надання письмової згоди на проведення опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві про визнання особою без громадянства, або у разі відмови особи від надання своїх біометричних даних, параметрів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про залишення заяви без руху та негайно (за можливості) вручає під розписку заявнику або його законному представнику повідомлення про залишення заяви про визнання особою без громадянства без руху із зазначенням виявлених недоліків з посиланням на порушені вимоги законодавства.
При цьому за особою залишається право повторного звернення у разі усунення зазначених обставин.
Відповідно до п. 20 Порядку №317, разом із заявою про визнання особою без громадянства особа подає документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави, строк дії якого закінчився (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві: документи, що підтверджують факт народження особи, перебування її у шлюбі, наявність дітей, навчання в освітньому закладі України або іншої держави, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, документи про роботу, отримання на території України медичної допомоги, про місце проживання, про право власності на житло або інші об`єкти нерухомості в Україні, довідки, видані органами місцевого самоврядування або державними органами, довідки з посольств іноземних держав або місць попереднього постійного та довгострокового проживання особи, а також з держав, громадянство яких мають члени її сім`ї, тощо.
У разі коли документи подаються законним представником особи, разом з ними подається також документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника.
У разі відсутності у особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зазначених документів та/або документів з фотокарткою (для особи, яка досягла 18-річного віку) за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві, та/або впізнати особу за фотокарткою.
Перелік таких осіб надається особою, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, або встановлюється працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС за результатами розгляду поданих особою документів із урахуванням її місця проживання, навчання, родинних та соціальних зв`язків тощо.
Опитування осіб має бути проведене територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС не пізніше ніж протягом 14 робочих днів з дати подання заяви про визнання особою без громадянства.
Персональні дані особи, що опитується, підтверджуються документами, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, або паспортним документом іноземця або особи без громадянства. Опитаними можуть бути тільки ті іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України.
Разом із тим, результати опитування особи щодо підтвердження фактів, викладених в заяві про визнання особою без громадянства, письмово фіксуються працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС у вигляді пояснення, засвідчуються підписом особи, що була опитана, та працівника територіального органу/територіального підрозділу ДМС та зберігаються у справі про визнання особою без громадянства. Під час опитування працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС можуть задаватися особі уточнюючі питання, які мають істотне значення для вирішення питання щодо визнання особою без громадянства.
За результатами свідчень кожної особи, яка брала участь у впізнанні особи за фотокарткою, складається окремий акт впізнання особи за формою згідно з додатком 2, який враховується під час ідентифікації та/або встановлення особи.
Згідно з пунктами 24, 25 Порядку №317, після прийняття до розгляду заяви про визнання особою без громадянства та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, та проводить перевірку поданих нею документів.
У ході перевірки поданих документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС формує матеріали справи у паперовій формі, перевіряє справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у межах своїх повноважень з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого подано заяву про визнання особою без громадянства, здійснює ідентифікацію особи на підставі даних, отриманих з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру та відомчої інформаційної системи ДМС.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого подано заяву про визнання особою без громадянства, не пізніше ніж протягом тижня з дати подання такої заяви проводить перевірку заявника за даними обліку територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, у тому числі щодо належності до громадянства України, шляхом надсилання відповідних запитів.
Відповідь на такі запити повинна надаватися територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного запиту.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого подано заяву про визнання особою без громадянства, надсилає не пізніше ніж протягом двох тижнів з дати подання такої заяви відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки, Адміністрації Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи Служби безпеки проводять відповідно до своїх повноважень у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яких не може бути визнано особами без громадянства у зв`язку з наявністю підстав, визначених ч. 3 ст. 6-1 Закону №3773-VI. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Строк перевірки може бути продовжений, але не більш як на один місяць.
При цьому, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС отримує інформацію про особу, яка звернулася з заявою про визнання особою без громадянства, від Адміністрації Держприкордонслужби у межах її повноважень.
Пунктом 26 вказаного Порядку передбачено, що під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї.
У разі необхідності отримання більш детальної інформації про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС може ініціювати перевірку відомостей, викладених у такій заяві, шляхом відвідування заявника за місцем проживання та опитування осіб, які можуть підтвердити або спростувати інформацію, надану заявником.
У разі коли особою надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, до органів видачі таких довідок надсилаються запити щодо підтвердження факту видачі цих довідок.
У разі коли особою не надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання та/або з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається відповідний запит дипломатичним представництвам або консульським установам цих держав із проханням надати відповідь на запит протягом одного місяця.
У разі неотримання відповіді на такий запит від іноземних представництв протягом двох місяців повторний запит до іноземного представництва надсилається працівником структурного підрозділу ДМС. У разі неотримання відповіді на повторний запит протягом двох місяців з моменту його надсилання працівником структурного підрозділу ДМС надсилається запит іноземному представництву втретє.
У разі коли після третього такого запиту не надходить відповіді від іноземного представництва, то особа не вважається громадянином цієї держави.
За правилами п.27, 29, 30 Порядку №317, перевірка інформації про дату в`їзду на територію України заявника проводиться з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи стосовно контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які надається протягом місяця з дня надходження таких запитів.
У разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку.
У разі необхідності підтвердження інших відомостей про заявника або дійсності поданих ним документів надсилаються запити відповідним державним органам або їх територіальним органам/територіальним підрозділам, які надають відповідь протягом місяця з дня надходження таких запитів.
Після вжиття заходів, передбачених п.20-28 цього Порядку, які належать до компетенції працівників територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, після отримання відповідей на запити до територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки та Адміністрації Держприкордонслужби справа про визнання особою без громадянства із доданими аудіофайлами співбесід надсилається для подальшого розгляду структурному підрозділу ДМС. При цьому справа структурному підрозділу ДМС повинна бути надіслана не пізніше ніж через три місяці з дати приймання документів. Якщо у зазначений строк відповіді на запити не отримані, справа надсилається без таких відповідей, які потім надсилаються структурному підрозділу ДМС окремо.
Працівник структурного підрозділу ДМС перевіряє у місячний строк правильність оформлення документів, що надійшли від територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, вивчає відповідність наведених підстав, визначених ст.6-1 Закону №3773-VI, з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні статусу особи без громадянства відповідно до ч.3 ст. 6-1 Закону №3773-VI, у разі потреби надсилає запит до МВС, Національної поліції, Служби безпеки, призначає співбесіду особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, а також проводить інші заходи, віднесені до його компетенції відповідно до п.26 цього Порядку.
МВС, Національна поліція, Служба безпеки проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, які не мають право на визнання особою без громадянства. Строк розгляду запитів може бути продовжений зазначеними органами, але не більш як на один місяць. Інформація про результати перевірки надсилається ДМС.
Відповідно до положень пунктів 40-43 Порядку № 317 після прийняття у особи заяви про визнання особою без громадянства та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснив приймання документів, вживає заходів до оформлення та видачі довідки про звернення за визнанням особою без громадянства.
Довідка про звернення за визнанням особою без громадянства оформляється відповідно до зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №317 “Деякі питання визнання особою без громадянства”, формується засобами відомчої інформаційної системи ДМС, видається строком на шість місяців та підтверджує тимчасове перебування на законних підставах особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, на території України протягом строку розгляду такої заяви.
У випадку, передбаченому абзацом другим пункту 5 цього Порядку, рішення про продовження строку дії довідки про звернення за визнанням особою без громадянства приймається разом із рішенням про продовження строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства до 12 місяців.
Рішення про продовження строку дії довідки про звернення за визнанням особою без громадянства також приймається ДМС у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 46 цього Порядку.
У разі втрати особою довідки про звернення за визнанням особою без громадянства за заявою такої особи або її законного представника, написаною у довільній формі, на підставі процедури верифікації їй видається дублікат такої довідки.
Довідка про звернення за визнанням особою без громадянства вперше видається особі або її законному представнику у день приймання заяви про визнання особою без громадянства.
У подальшому під час видачі довідки з продовженим строком дії або дубліката довідки, замість втраченої, проводиться процедура верифікації.
Рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС (п. 34 Порядку №317).
У відповідності до п. 35 Порядку №317, рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства оформляється за формою згідно з додатком 1 засобами відомчої інформаційної системи ДМС, підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи ДМС, при цьому рішення у паперовій формі підписується уповноваженою особою ДМС, скріплюється печаткою ДМС та долучається до матеріалів справи про визнання особою без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого була подана заява про визнання особою без громадянства, створює паперову копію електронного рішення про визнання особою без громадянства шляхом друку з відомчої інформаційної системи ДМС, скріплює її печаткою територіального органу/територіального підрозділу ДМС та видає його під підпис особі без громадянства особисто або її законному представнику.
Зазначений документ з підписом заявника або його законного представника сканується працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про визнання особою без громадянства.
Рішення про відмову у визнанні особою без громадянства після підписання уповноваженою особою ДМС сканується працівником структурного підрозділу ДМС із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про визнання особою без громадянства та надсилається особі з урахуванням вимог п. 45 цього Порядку.
Пунктом 44 Порядку №317 визначено, що уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли:
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;
- особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами держави проживання до того, як вона була допущена у цю державу, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам ООН.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. 
Приписами Закону № 3773-VI та Порядку № 317 чітко розмежовано стадії прийняття заяви про визнання особою без громадянства та стадію безпосереднього розгляду такої заяви по суті. 
Так, механізм правового регулювання вказаної процедури передбачає, що уповноважений працівник територіального органу міграційної служби під час особистого звернення заявника здійснює первинне фіксування поданих документів, відбирає біометричні дані та, у разі виявлення визначених п. 13 Порядку № 317 недоліків (зокрема, за наявності факту належності до громадянства іншої держави, який підтверджується дійсними офіційними документами, що свідчать про такий статус), наділений виключним повноваженням прийняти рішення про залишення заяви без руху з наданням можливості усунути такі недоліки. 
Водночас системний аналіз положень ст. 6-1 Закону №3773-VI та п. 40-43 Порядку №317 свідчить, що за умови відсутності підстав для залишення заяви без руху, уповноважена особа відповідача зобов`язана прийняти заяву та додані до неї документи, і саме в день такого приймання вперше оформити та видати заявнику довідку про звернення за визнанням особою без громадянства встановленого зразка, яка підтверджує законність її тимчасового перебування на території України протягом усього строку розгляду справи. 
Разом з тим, норми Порядку №317 не наділяють відповідача правовою підставою для відмови у прийнятті документів та реєстрації заяви на стадії її подання з мотивів імовірної належності особи до громадянства іноземної держави або через ненадання довідки про відсутність такого громадянства. Суд зазначає, що наведене обумовлено тим, що повна, всебічна та об`єктивна перевірка відомостей щодо правового статусу заявника, наявності чи відсутності в нього іншого громадянства, згідно з п. 24, 25 та 26 Порядку №317, здійснюється суб`єктом владних повноважень уже після прийняття заяви до розгляду шляхом направлення відповідних запитів до органів МВС, Національної поліції, СБУ, Держприкордонслужби, а також дипломатичних представництв або консульських установ іноземних держав.
За наслідком розгляду заяви приймається рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. При цьому, законодавець визначив вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні особою без громадянства.
Як встановлено судом, звернувшись до відповідача із заявою про визнання особою без громадянства, позивач надала наявні у неї документи, серед яких паспорт громадянина колишнього СРСР, свідоцтво про народження, трудову книжку, автобіографію та інші документи.
За результатами прийняття зазначених документів відповідач залишив заяву позивача без руху, пославшись на пункт 13 Порядку, відповідно до якого у разі виявлення під час приймання документів факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави працівник територіального органу чи територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про залишення заяви без руху.
Таким чином, предметом спору у цій справі є наявність чи відсутність у відповідача правових підстав для висновку про виявлення факту належності позивача до громадянства Російської Федерації та, як наслідок, правомірність залишення заяви про визнання особою без громадянства без руху.
Суд зазначає, що пункт 13 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №317, пов`язує можливість залишення заяви без руху саме з виявленням факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави.
Отже, для застосування зазначеної норми відповідач повинен установити наявність достатніх об`єктивних даних, які дають підстави дійти висновку про належність заявника до громадянства іншої держави.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для висновку відповідача про належність позивача до громадянства Російської Федерації стали відомості про її проживання на території Російської Федерації у період з 27.04.1990 по 19.08.1993 та положення статті 13 Закону Російської Федерації “Про громадянство РРФСР” від 28.11.1991 №1948-I, відповідно до яких громадянами Російської Федерації визнавалися громадяни колишнього СРСР, які постійно проживали на території Російської Федерації на день набрання чинності цим Законом, якщо протягом року не заявили про небажання перебувати у громадянстві Російської Федерації.
Разом із тим сам по собі факт проживання особи на території Російської Федерації станом на день набрання чинності зазначеним Законом та приписи законодавства іноземної держави не є безумовним підтвердженням того, що на момент звернення із заявою про визнання особою без громадянства така особа належить до громадянства цієї держави.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем отримано будь-які офіційні відомості компетентних органів Російської Федерації щодо належності позивача до громадянства цієї держави, а також інших належних доказів, які б достовірно підтверджували існування такого громадянства на час звернення позивача із заявою.
При цьому матеріали справи також свідчать, що позивач вживала заходів для з`ясування свого правового статусу. Так, 03.03.2026 вона звернулася до Консульського відділу Російської Федерації в Республіці Кіпр з метою отримання інформації щодо належності до громадянства Російської Федерації. Водночас у відповіді від 11.03.2026 консульська установа не підтвердила належність позивача до громадянства Російської Федерації, а лише повідомила про необхідність особистого звернення для проведення відповідної перевірки.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач, залишаючи заяву позивача без руху, фактично виходив із припущення про належність її до громадянства Російської Федерації, тоді як пункт 13 Порядку № 317 передбачає можливість застосування такого процесуального заходу лише у разі виявлення відповідного факту.
Суд також враховує, що залишення заяви без руху є процесуальним заходом, який застосовується з метою надання заявникові можливості усунути виявлені недоліки та повторно звернутися до уповноваженого органу.
Водночас зі змісту повідомлення від 20.03.2026 № 07111719000007660 про залишення заяви без руху та листа Нововолинського відділу УДМС у Волинській області від 20.03.2026 №0711-129/0711.1-26 вбачається, що відповідач запропонував позивачу надати документ, довідку або інші письмові докази, які б підтверджували відсутність у неї громадянства Російської Федерації.
Разом із тим, як уже зазначалося судом, матеріали справи не містять належних доказів, які б достовірно підтверджували належність позивача до громадянства Російської Федерації. За таких обставин покладення на позивача обов`язку спростувати факт, який самим відповідачем належними доказами не підтверджений, не узгоджується з призначенням процедури залишення заяви без руху, визначеної пунктом 13 Порядку № 317.
Суд також враховує, що позивач зверталася до Консульства Російської Федерації у Республіці Кіпр з метою отримання інформації щодо належності до громадянства Російської Федерації, однак відповідь консульської установи не містила підтвердження чи спростування такого факту, а лише вказувала на необхідність особистого звернення для проведення відповідної перевірки. При цьому припинення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією та відсутність функціонуючих консульських установ Російської Федерації на території України істотно ускладнюють отримання документів, надання яких вимагав відповідач.
За таких обставин застосування відповідачем пункту 13 Порядку № 317 призвело до покладення на позивача обов`язку виконання вимоги, реалізація якої за конкретних обставин справи є істотно ускладненою, а відтак фактично унеможливила подальший розгляд її заяви про визнання особою без громадянства.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє, чи прийняті рішення, вчинені дії або допущена бездіяльність суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а також чи є вони обґрунтованими, добросовісними, розсудливими та пропорційними.
Оцінивши наведені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що повідомлення Нововолинського відділу УДМС у Волинській області від 20.03.2026 №07111719000007660 про залишення заяви без руху не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд враховує, що представник позивача просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача та зобов`язати відповідача прийняти і розглянути таку заяву.
Разом із тим судом установлено, що відповідач не допустив бездіяльності, оскільки за результатами розгляду поданих документів прийняв повідомлення про залишення заяви без руху.
Водночас прийняття такого повідомлення фактично унеможливило подальший розгляд заяви позивача, а тому саме зазначені дії відповідача призвели до порушення прав позивача.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на встановлені обставини справи ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо залишення заяви про визнання особою без громадянства без руху та зобов`язання відповідача повторно вирішити питання щодо прийняття та розгляду заяви позивача з урахуванням висновків суду.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1331,20 грн, сплачений квитанцією від 31.03.2026. 
Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Нововолинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо залишення без руху заяви ОСОБА_1 про визнання її особою без громадянства, оформлені повідомленням від 20 березня 2026 року № 07111719000007660.
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Волинській області в особі Нововолинського відділу повторно вирішити питання щодо прийняття та розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання її особою без громадянства відповідно до Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 року № 317, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ). 
Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Градний Узвіз, будинок 4; ідентифікаційний код юридичної особи 37821586).

Суддя Н. В. Стецик