Провадження № 1-кп/643/366/26 
Справа № 643/5149/25

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026           м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження
№ 12025221170000452 від 21.02.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в розумінні ст. 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з липня 2023 по лютий 2025 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності; ст. 29 Конституції України, згідно з якою кожна людина має право на особисту недоторканість, а також вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство, шляхом словесних образ у вигляді нецензурної лайки, залякування, що призвело до психологічних страждань потерпілої, до погіршення якості життя та завдання шкоди її психологічному здоров`ю, у формі емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, також, систематичного завдання тілесних ушкоджень потерпілій, а саме, штовхання, нанесення побоїв.
17.07.2023 ОСОБА_4 , приблизно о 18 год. 00 хв., знаходячись за місцем спільного мешкання із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклого словесного конфлікту, вдарив останню рукою по обличчю. Протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 звернулась із зустрічною заявою, де прохає припинити розгляд за своїм зверненням, претензій ні до кого не має. 
27.09.2023 ОСОБА_4 о 19 год. 00 хв., знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , в ході якої висловлював на адресу останньої словесні образи, погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство та завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 , вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Московського районного суду міста Харкова від 01.11.2023, за вказаним фактом
 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме – домашньому насильстві, відносно ОСОБА_5 , з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, та останнього піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.
07.09.2024 ОСОБА_4 об 11 год. 30 хв., знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 , в ході якої ображав її, чим вчинив психологічне насильство та міг завдати шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 , вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Московського районного суду міста Харкова від 15.10.2024, за вказаним фактом, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме – домашньому насильстві, відносно ОСОБА_5 , з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, та останнього піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
07.09.2024 ОСОБА_4 о 21 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Михайлика, 7А, разом із ОСОБА_5 , на ґрунті словесного конфлікту, вдарив останню кулаком в плече. Протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 звернулась із зустрічною заявою, де прохає припинити розгляд за своїм зверненням, претензій ні до кого не має. 
14.02.2025 ОСОБА_4 , приблизно о 19 год. 00 хв. (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено), знаходячись за місцем спільного мешкання з потерпілою ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту вчинив словесну сварку із ОСОБА_5 , з якою вони знаходяться у близьких відносинах, та відносно якої ОСОБА_4 систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство. В ході словесного конфлікту, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, діючи умисно, вчинив щодо ОСОБА_5 дії психологічного насильства, які виразилися в словесних образах нецензурною лайкою, приниженні її гідності та демонстрації своєї фізичної переваги погрожуючи фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, тим самим завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 .
Далі, ОСОБА_4 , враховуючи неприязні відносини, які виникли раніше, діючи з прямим умислом, спрямованим на вчинення домашнього насильства, стоячи навпроти ОСОБА_5 , яка в той момент сиділа в кімнаті на стільці, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 , від чого остання впала на підлогу на правий бік тулубу. Потім ОСОБА_4 продовжив наносити удари ногами, знаходячись в положенні стоячи перед ОСОБА_5 , а саме: правою ногою наніс декілька ударів по голені правої ноги, по правому боку тулуба, в область грудей та по передпліччю правої руки
 ОСОБА_5 , спричинивши тілесні ушкодження. Але, через те що ОСОБА_5 знаходилась у заляканому стані, через погрози ОСОБА_4 , вона не звернулась за допомогою, побоюючись ОСОБА_4 .
В результаті вищевказаних умисних дій ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи спричинено: синець на правому передпліччі, який відповідно до п.п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відноситься до тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості.
Крім того, 17.02.2025, приблизно о 19 год. 00 хв. (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , знаходячись за місцем спільного мешкання з потерпілою ОСОБА_5 , з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, а саме за адресою:
 АДРЕСА_2 , під час телефонної розмови ОСОБА_5 зі своєю донькою, в ході якої потерпіла висловлювала скарги, раптово підійшов до неї. Надалі, проявивши агресію та залякування, спрямовані на придушення волі потерпілої та позбавлення її можливості отримати підтримку, демонстративно вихопив у потерпілої мобільний телефон, перервавши спілкування з донькою, що викликало у ОСОБА_5 відчуття безпорадності, страху та емоційного дискомфорту, тим самим вчинив щодо ОСОБА_5 домашнє насильство, яке виразилось в приниженні її гідності та демонстрації своєї фізичної переваги, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, тим самим завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 . 
Крім того, 20.02.2025 приблизно о 19 год. 30 хв. (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , знаходячись за місцем спільного мешкання з потерпілою ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту вчинив словесну сварку із ОСОБА_5 , з якою вони знаходяться у близьких відносинах, та відносно якої ОСОБА_4 систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство, в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, діючи умисно, вчинив щодо ОСОБА_5 дії психологічного насильства, які виразилися в словесних образах нецензурною лайкою, приниженні її гідності та демонстрації своєї фізичної переваги погрожуючи фізичною розправою, а також, не випускаючи із квартири ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, тим самим завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі. Підтвердив, що у обвинувальному акті достовірно вказані обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.
Відтак, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні.
Зважаючи на позицію обвинуваченого, прокурор вважала за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів про його особу.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти запропонованого прокурором обсягу доказів, що підлягають дослідженню.
Одночасно обвинуваченому роз`яснено, що у разі визнання ним своєї вини без повного дослідження доказів, він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, повідомила про відсутність претензій до обвинуваченого. Між тим, потерпіла ОСОБА_5 приймала участь в одному із судових засідань, в ході якого не висловила заперечень щодо розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При призначенні покарання покладалась на розсуд суду, про що надала відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи думку прокурора та потерпілої, позицію обвинуваченого, суд визнав за можливе не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи – домашнє насильство.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак в розумінні ст. 89 КК України є особою, яка немає судимості, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зі слів працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Інших відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину, припинив спільне проживання з потерпілою задля уникнення з нею будь-яких конфліктів у майбутньому. Наведене свідчить про усвідомлене розуміння скоєного та бажання припинити протиправні дії, що в сукупності вказує на критичне ставлення обвинуваченого до власної поведінки.
Обставин, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання – судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Заходи примусу повинні ґрунтуватись на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Прокурор просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Водночас прокурор вважала за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Крім того, прокурор просила застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, визначені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.
Обвинувачений не висловив заперечень проти запропонованого прокурором покарання.
Потерпіла при призначенні покарання покладались на розсуд суду, про що надала відповідну заяву.
Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставини, яка його пом`якшує, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ст. 126-1 КК України - у виді позбавлення волі.
При призначенні покарання суд враховує систематичність дій обвинуваченого.
Водночас, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, зробив для себе належні висновки та вчинив дії з метою припинення будь-яких взаємовідносин із потерпілою, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків визначених цією статтею, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо.
Суд вважає, що встановлені обставини вчинених кримінальних правопорушень, поведінка обвинуваченого під час судового розгляду - дають підстави для висновку щодо можливості застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Одночасно, з метою попередження вчинення нових злочинів, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України, а також застосувати обмежувальні заходи, визначені ст. 91-1 КК України.
Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який в подальшому не був продовжений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не пред`являвся.
Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України суд 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробувальним терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, та покласти на нього обов`язок пройти програму для кривдників строком на 3 (три) місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» контроль за виконанням програми для кривдників покласти на орган місцевого самоврядування за місцем проживання обвинуваченого.
Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених
ст. 91-1 КК України, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Речовий доказ, визнаний постановою слідчого від 11.03.2025, а саме: DVD+R диск на якому міститься сім цифрових копій повідомлень до служби «102» - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя          ОСОБА_6