КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/1120/26 Головуючий у І інстанції Горбатовська С.А.
Провадження № 33/824/2580/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн).
Так, судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою - начальником відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, недбало поставився до військової служби, а саме, до своїх функціональних обов`язків, покладених Наказом № 351 Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.08.2025, Інструкцією із застосуванням ІНФОРМАЦІЯ_4 технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відео фіксації, затвердженої наказом Міністра оборони України №532 від 06.08.2024, не доповів безпосередньому командиру (начальнику) про відсутність відеозаписів більшості відеореєстраторів, які використовувалися 21.11.2025 під час заходів оповіщення, що, в свою чергу, призвело до порушення контролю Військовою службою правопорядку за дотриманням посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 правопорядку та законності дій під час проведення заходів оповіщення та перевірки військово-облікових документів військовозобов`язаних, встановлення обставин можливих конфліктів з населенням, а також створило передумови для приховування інформації у відповідності до доручення заступника Міністра оборони України від 25.08.2025 №4351/уд/3.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обов`язки  ОСОБА_1 , які стосуються зберігання відеореєстраторів (нагрудних камер), що використовуються під час здійснення заходів оповіщення, а також за зберігання та видачу інформації, отриманої з відеореєстраторів (нагрудних камер), прямо визначені Інструкцією із застосування ІНФОРМАЦІЯ_4 технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №532 (далі - Інструкція №532). 
До безпосередніх обов`язків належить винятково облік зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів (п.п. 4 п. 1 Розділу II Інструкції №532), що включає в себе: вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів (п. 1 розділу IV Інструкції №532); забезпечення зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації якщо інший, більший термін, не визначений рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 (п. 2 та 3 розділу IV Інструкції №532), забезпечення зберігання можливе винятково, якщо відеозаписи наявні; копіювання та видача відеозаписів на підставі письмового доручення керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 або особи, яка виконує його обов`язки (п. 5 розділу IV Інструкції №532).
Таким чином,   ОСОБА_2  вважає, що обов`язку доповідати про відсутність відеозаписів на портативних відеореєстраторах Інструкція №532 не передбачає.
В доводах апеляційної скарги вказано, що обставини, які викладені у протоколі, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1  доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що  ОСОБА_1 неналежно виконав свої службові обов`язки, чим порушив вимоги статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункт 1 Розділу II Інструкції та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.08.2025 № 351 в частині не забезпечення збереження відеозаписів з більшості відеореєстраторів, які використовувались 21.11.2025 під час заходів оповіщення.
Крім цього, старший солдат ОСОБА_1 у разі виявлення відсутності відеозаписів був зобов`язаний та мав реальну можливість діяти відповідним чином, а саме доповісти безпосередньому командиру (начальнику) про все, що стосується виконання ним службових обов`язків, що не зробив, чим порушив вимоги ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України, продовжено його Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та триває він по даний час.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено в Законі України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України».
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
За змістом ст. 16 наведеного Закону кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.08.2025 № 351 офіцери, які призначаються черговими ІНФОРМАЦІЯ_3 , є відповідальними за видачу та приймання відеореєстраторів (а.с. 61).
Відповідно до Наказу № 511 Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.11.2025 капітан ОСОБА_3 , головний сержант ОСОБА_4 , старший сержант ОСОБА_5 , сержант ОСОБА_6 , старший солдат ОСОБА_7 , старший солдат ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_10 , солдат ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_12 призначені у склад групи оповіщення та 21.11.2025 проводили мобілізаційні заходи (а.с. 24).
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.12.2025 № 1206/7136 справні портативні відеореєстратори 21.11.2025 у чергового отримали капітан ОСОБА_3 (8-ЕУЕ В № 4487), головний сержант ОСОБА_4 (8-ЕУЕ В № 4482), старший сержант ОСОБА_5 (8-ЕУЕ В № 4301), старший солдат ОСОБА_8 (8-ЕУЕ В № 4296), солдат ОСОБА_10 (8-ЕУЕ В № 4313), солдат ОСОБА_11 (8-ЕУЕ В № 4478), про що свідчить записи в Журналі обліку видачі, повернення нагрудного відеореєстратора 8-ЕУЕ В копіювання цифрової інформації та пояснення чергового. (а.с. 26-28, а.с. 66-68, а.с. 75-78).
Відповідно до наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.11.2025 № 326-НР обов`язки чергового ІНФОРМАЦІЯ_3 виконував старший лейтенант ОСОБА_13 , який в поясненнях зазначив, що 21.11.2025 портативні відеореєстратори під час видачі їх групі оповіщення та приймання були у справному стані, про що свідчить записи у Журналі. Доступ до відеозаписів, наявних на портативних відеореєстраторах старший лейтенант ОСОБА_13 не мав, у зв`язку із чим він не володіє інформацією про те, чи були наявні 21.11.2025 відеозаписи на портативних відеореєстраторах під час їх здачі групою оповіщення. (а.с. 63-64, а.с. 65-68, а.с. 75-78).
З пояснень капітана ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_11 , які отримали у користування справні портативні відеореєстратори, вбачається, що 21.11.2025 під час проведення заходів оповіщення вони здійснювали фото- та відеофіксацію. Після завершення заходів оповіщення, портативні відеореєстратори були здані старшому лейтенанту ОСОБА_13 у справному стані (а.с. 45-46, 69-74).
Відповідно до наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.08.2025 № 351 старший солдат ОСОБА_1 призначений відповідальним за зберігання відеореєстраторів (нагрудних камер), що використовуються під час здійснення заходів оповіщення, а також за зберігання та видачу інформації, отриманої з відеореєстраторів (нагрудних камер), тобто виконує такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (а.с. 58-59, 61).
Так, у ході перевірки встановлено, що відеозаписи групи оповіщення, яка проводила заходи 21.11.2025, наявні лише з одного відеореєстратора 8-ЕУЕ В № 4313, який отримав солдат ОСОБА_10 , а відеозаписи із інших технічних приладів відсутні.
Зокрема, пунктом 4 розділу II Інструкції визначено, що під час здійснення фото- та відео- фіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відео зйомку. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, уповноважені представники можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Пунктом 5 розділу II Інструкції визначено, що включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім випадків загрози попадання на відеореєстратор військових об`єктів або інформації з обмеженим доступом та випадків, пов`язаних з виникненням у уповноваженого представника особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора уповноважений представник переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Розділу III Інструкції визначено, що під час виконання своїх повноважень уповноваженому представнику забороняється перешкоджання здійсненню фото- та відео фіксації.
Також відповідно до порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі - Порядок) пунктом 40 визначено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником ІНФОРМАЦІЯ_4 або поліцейським.
Підпунктом 1 пункту 41 Порядку визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_4 або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів Центрального управління або регіональних органів СБУ є вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
В пункті 52 Порядку зазначається, що під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник ІНФОРМАЦІЯ_4 або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.
Відсутність відеофіксації несе за собою неможливість вивчення та надання оцінки правомірності дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході здійснення заходів оповіщення та в подальшому не дає змоги об`єктивно реагувати на резонансні події, які стаються за участі посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4.
Диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби.
З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити, що такі дії мала місце, а особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила байдужість та нестаранність, та існують ґрунтовні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення такої особи до відповідальності за даним фактом.
В даному конкретному випадку, ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою - начальником відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в умовах особливого періоду, не доповів безпосередньому командиру (начальнику) про відсутність відеозаписів більшості відеореєстраторів, які використовувалися 21 листопада 2025 року під час заходів оповіщення, що свідчить про недбале, тобто байдуже і нестаранне, ставлення до військової служби. 
Доводи апеляційної скарги про те, що Інструкцією № 532 не передбачено обов`язку доповідати про відсутність відеозаписів, апеляційний суд оцінює критично.
Так, службові обов`язки військовослужбовця, яким є ОСОБА_1 , не обмежуються положеннями окремої Інструкції № 532, а мають загальнонормативний характер і визначаються законами України, військовими статутами, а також наказами Міністерства оборони України.
Отже, визнаючи військовослужбовця винним у недбалому ставленні до військової служби, суд має право посилатися на загальні норми законодавства, військових статутів та наказів Міністерства оборони України, які визначають зміст його службових обов`язків, без необхідності деталізувати в судовому рішенні кожний окремий обов`язок, порушення якого стало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Твердження апелянта про те, що обставини, викладені у протоколі, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, ОСОБА_1 не заперечує факту незбереження записів із відеореєстраторів, які використовувалися 21 листопада 2025 року під час проведення заходів оповіщення, а також факту неповідомлення вищого командування про відсутність зазначених відеозаписів.
Інші обставини, на які посилається апелянт свого підтвердження не знайшли, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Врахувавши вказані обставини суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.
Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУАП.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній