Справа № 712/6822/26
Провадження № 2/712/4075/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року        м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Пономаря В.О.,
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
представника відповідача Яреська Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
1.1. Короткий виклад позиції позивача та відповідача
У травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 21.12.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання кредиту № 49374-12/2025. За твердженням позивача, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті товариства подала заявку на отримання кредиту, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та умовами договору, після чого акцептувала оферту шляхом підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
На виконання умов договору 21.12.2025 позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 16 000 грн на вказаний нею рахунок. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості становить 36 096 грн, із яких: 16 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 12 096 грн - заборгованість за процентами, 8 000 грн - штрафні санкції.
У зв`язку з цим ТОВ «Стар Файненс Груп» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 096 грн, а також понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково.
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що розмір заборгованості, визначений позивачем, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Вказує, що вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , який проходить військову службу під час особливого періоду, у зв`язку із чим на неї поширюється пільга, передбачена п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З цих підстав відповідачка вважає, що проценти за користування кредитом їй не повинні нараховуватися, а вже нараховані проценти підлягають списанню.
Також відповідачка заперечує проти стягнення штрафних санкцій у розмірі 8 000 грн, посилаючись на те, що їх нараховано за період дії воєнного стану, тоді як п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та положеннями Закону України «Про споживче кредитування» передбачено звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту у період дії воєнного стану.
Крім того, відповідачка вважає нікчемною умову кредитного договору щодо сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 1 600 грн, оскільки така комісія, на її думку, не є платою за окрему додаткову чи супутню послугу кредитодавця, а фактично є додатковим платежем за саме надання кредитних коштів.
З урахуванням наведеного відповідачка зазначає, що здійснені нею платежі у загальному розмірі 5 920 грн, які позивач зарахував у рахунок процентів та комісії, мають бути зараховані на погашення тіла кредиту. У зв`язку із цим, на думку відповідачки, фактичний залишок основної суми боргу становить 10 080 грн.
Відповідачка просить суд задовольнити позов частково, стягнувши з неї на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» 10 080 грн заборгованості за тілом кредиту, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Також просить судові витрати позивача розподілити пропорційно до розміру задоволених вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу зменшити до 1 000 грн та стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правничу допомогу 10 000 грн.
Представник позивача Гайова А.С. подала відповідь на відзив, у якій заперечила проти доводів відповідачки та просила задовольнити позов у повному обсязі.
Щодо заперечень відповідачки про незаконність нарахування процентів та комісії позивач вказує, що умовами договору передбачено нарахування процентів у розмірі 0,90 % на день на залишок заборгованості та одноразової комісії за видачу кредиту в сумі 1 600 грн. На думку позивача, Закон України «Про споживче кредитування» допускає включення до загальних витрат за споживчим кредитом комісій кредитодавця, пов`язаних з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Також позивач зазначає, що відповідачка під час укладення кредитного договору не повідомила кредитодавця про наявність у неї особливого статусу дружини військовослужбовця.
Позивач також заперечує проти доводів відповідачки щодо безпідставності заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Вказує, що на підтвердження таких витрат до суду подано договір про надання правової допомоги, додаткову угоду, детальний опис виконаних робіт, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Позивач вважає зазначені витрати співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та ціною позову.
Крім того, позивач просить зменшити витрати відповідачки на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, посилаючись на їх неспівмірність та недостатнє обґрунтування. На думку позивача, представником відповідачки не доведено, що такі витрати були фактичними, неминучими та розумними, а поданий опис послуг не містить відомостей про витрачений час.
Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких підтримала раніше викладену позицію щодо часткового визнання позову.
1.2. Рух справи в суді та процесуальні рішення
Позовна заява ТОВ «Стар Файненс Груп» 20.05.2026 надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представником відповідача ОСОБА_2 10.06.2026 подано відзив. 
Представником позивача ОСОБА_4 15.06.2026 подано відповідь на відзив.
Представником відповідача ОСОБА_2 18.06.2026 подано заперечення.
Суд 23.06.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення.
1.3. Позиція сторін у судовому засіданні
Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши у позовній заяві та у відповіді на відзив про те, що просить проводити судові засідання без участі представника позивача.
Представник відповідача ОСОБА_2 не заперечував проти наведених у позовній заяві обставин укладення кредитного договору та наявності заборгованості. Водночас указав, що не погоджується із сумою заборгованості з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
ІІ. Мотивувальна частина рішення
2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 21.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 49374-12/2025.
Указаний договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи позивача. Зі змісту договору вбачається, що перед його укладенням клієнт проходить процедуру ідентифікації та верифікації, заповнює заявку-анкету, ознайомлюється з інформацією про кредитний продукт, паспортом споживчого кредиту та проєктом договору, після чого у разі прийняття пропозиції вводить одноразовий ідентифікатор, чим підтверджує акцепт оферти та підписання кредитного договору.
Із заявки-анкети клієнта на отримання фінансового кредиту вбачається, що відповідачем зазначено персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , номер телефону НОМЕР_2 , адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер картки отримувача НОМЕР_4. 
Заявка-анкета містить підтвердження клієнта про ознайомлення з правилами надання коштів у кредит ТОВ «Стар Файненс Груп», паспортом споживчого кредиту, істотними характеристиками послуги, а також згоду на використання під час підписання документів електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заявка підписана від імені ОСОБА_1 21.12.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W391.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 16 000 грн на строк 120 днів, із датою надання кредиту 21.12.2025 та кінцевою датою погашення 19.04.2026. Кредит надавався на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
За умовами договору проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 0,90 % на день на залишок заборгованості, тип процентної ставки - фіксована. Договором також передбачена комісія за видачу кредиту в сумі 1 600 грн, що становить 10 % від суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту за договором становить 34 880 грн, загальні витрати за кредитом - 18 880 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2572,74 %.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією про зарахування № 955931436 від 21.12.2025, відповідно до якої на картку отримувача НОМЕР_4 було зараховано 16 000 грн. Також у повідомленні ТОВ «Універсальні платіжні рішення» зазначено, що 21.12.2025 о 10:40:02 на платіжну картку клієнта з маскою НОМЕР_4 успішно перераховано 16 000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 955931436, код авторизації - 791734, отримувач - ОСОБА_1 .
Отже, позивач виконав свій обов`язок за договором щодо надання відповідачу кредитних коштів у сумі 16 000 грн.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Станом на дату звернення до суду позивач визначив загальний розмір заборгованості за договором у сумі 36 096 грн, із яких: 16 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 096 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за комісією, 8 000 грн - штрафні санкції.
Також із розрахунку заборгованості також вбачається, що 19.01.2026 відповідачкою здійснено платіж у загальному розмірі 5 920 грн, який позивач зарахував: 4 320 грн - у рахунок сплати процентів, 1 600 грн - у рахунок сплати комісії. 
Відповідачка у поданих письмових поясненнях не заперечувала факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявності обов`язку повернути отриману суму кредиту. Разом із тим вона заперечувала проти стягнення процентів, штрафних санкцій та врахування комісії за видачу кредиту, посилаючись на наявність у неї статусу дружини військовослужбовця, дію законодавчих обмежень щодо нарахування штрафних санкцій у період воєнного стану, а також нікчемність умови договору про сплату комісії за видачу кредиту.
На підтвердження свого сімейного статусу відповідачкою надано копію свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що 07.09.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1262.
Із копії військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , був звільнений з військової служби 11.04.2007, а також у військовому квитку містяться подальші записи щодо проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_6 , зокрема із зазначенням дати 14.05.2025 та посади техніка.
Крім того, відповідачкою надано довідку форми 5, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_6 , відповідно до якої сержант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині. 
2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договором споживчого кредиту. Факт укладення договору, отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 16 000 грн та обов`язок повернути отриману суму кредиту відповідачкою не заперечується.
Разом із тим спір між сторонами стосується правомірності включення до заборгованості процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, а також правових наслідків умови договору про сплату комісії за видачу кредиту.
Щодо заперечень відповідачки про звільнення від сплати процентів як дружини військовослужбовця
Відповідачка заперечує проти стягнення з неї 12 096 грн процентів за користування кредитом, посилаючись на те, що вона є дружиною військовослужбовця, який проходить військову службу під час особливого періоду, а тому на неї поширюється пільга, передбачена п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відповідним військовослужбовцям, а також їх дружинам (чоловікам), штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім визначених законом винятків.
Указана норма є імперативною та спрямована на встановлення спеціальної соціальної гарантії для військовослужбовців та членів їхніх сімей. Вона не передбачає, що право на таку пільгу виникає лише з моменту повідомлення кредитора про відповідний статус. Неповідомлення кредитодавця під час укладення договору саме по собі не змінює правового статусу відповідачки та не надає кредитору права вимагати стягнення процентів, які відповідно до прямої норми закону не підлягають нарахуванню.
Попереднє звернення до кредитодавця із документами про підтвердження відповідного статусу може мати значення для позасудового врегулювання питання щодо коригування заборгованості, однак не позбавляє суд обов`язку застосувати імперативну норму закону під час вирішення спору.
У постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 642/548/21 зазначено, що у разі поширення на позичальника пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування кредитом, пеня та штрафні санкції не повинні нараховуватися. Верховний Суд також звернув увагу, що за наявності позову кредитора про стягнення боргу за кредитним договором суд має самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з урахуванням такої пільги, зокрема зменшити визначений кредитором обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми платежів, які були зараховані кредитором на погашення процентів, пені чи штрафних санкцій.
У цій справі відповідачкою надано свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Також надано копію військового квитка та довідку форми 5, із яких вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 .
Кредитний договір укладено 21.12.2025, тобто під час проходження чоловіком відповідачки військової служби. Водночас кредит надавався на власні споживчі потреби відповідачки та матеріали справи не містять доказів того, що він належить до кредитів, на які передбачені законом винятки щодо незастосування пільги.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи відповідачки в цій частині є обґрунтованими, а заявлені позивачем до стягнення проценти за користування кредитом у розмірі 12 096 грн не підлягають стягненню.
Щодо заперечень відповідачки проти стягнення штрафних санкцій
Позивач заявив до стягнення 8 000 грн штрафних санкцій за порушення відповідачкою строків виконання зобов`язань за кредитним договором.
Відповідачка заперечує проти стягнення цієї суми, посилаючись на те, що штрафні санкції нараховані у період дії воєнного стану.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого йому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Цим же пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем.
Суд враховує, що спірний кредитний договір укладено 21.12.2025, а штрафні санкції нараховані позивачем за прострочення виконання зобов`язань у період дії в Україні воєнного стану.
Посилання на можливість стягнення штрафних санкцій за умовами договору не може бути прийняте судом, оскільки договір не може змінювати імперативну заборону, встановлену законом. Указана норма ЦК України прямо звільняє позичальника від обов`язку сплати штрафу за прострочення виконання кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 зроблено висновок про те, що у разі колізії між нормами ЦК України та іншого закону, які регулюють однопредметні цивільні правовідносини, пріоритет мають норми ЦК України. Тому наявність спеціального регулювання у сфері споживчого кредитування не усуває необхідності застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України як чинної норми основного акта цивільного законодавства.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що штрафні санкції у розмірі 8 000 грн не підлягають стягненню з відповідачки та мають бути списані кредитодавцем. Позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.
Щодо заперечень відповідачки про нікчемність умови договору щодо комісії за видачу кредиту
Судом встановлено, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти у розмірі 0,90 % на день на залишок заборгованості, а також комісія за видачу кредиту в сумі 1 600 грн, що становить 10 % від суми кредиту. У цьому ж пункті договору зазначено, що сутність комісії - плата за надання кредиту.
Згідно з п. 3.3 договору комісія за видачу кредиту нараховується у процентному відношенні від суми виданого кредиту та підлягає сплаті позичальником у перший платіжний період відповідно до графіка платежів.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» не виключає можливості передбачення у договорі про споживчий кредит комісій кредитодавця. Водночас така можливість не є безумовною. Правове значення має не лише назва платежу, а його реальний зміст, тобто за яку саме конкретну додаткову або супутню послугу він стягується, у чому полягає така послуга, які конкретні дії кредитодавця становлять її зміст, чи має вона самостійну майнову цінність для споживача та чи була вона погоджена сторонами у зрозумілий для споживача спосіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Водночас умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право отримувати безоплатно, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблено висновок, що якщо у кредитному договорі банк не зазначив і не довів наявності та переліку додаткових і супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які фактично надаються позичальнику та за які встановлено відповідну комісію, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку плату є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У цій справі спірна комісія передбачена саме як комісія за видачу кредиту. Сам кредитний договір визначає її сутність як плату за надання кредиту. Договір не містить конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються відповідачці за таку комісію, не розкриває змісту цих послуг, порядку їх надання, самостійного результату для споживача та не дає можливості встановити, за яку саме окрему послугу відповідачка мала сплатити 1 600 грн.
Перерахування кредитних коштів позичальнику є виконанням основного обов`язку кредитодавця за кредитним договором. Надання кредиту не є окремою додатковою чи супутньою послугою споживачу, оскільки саме з цією метою сторони укладають кредитний договір.
Позивач не зазначив і не довів, яка саме окрема додаткова або супутня послуга була надана відповідачці за 1 600 грн, у чому полягає зміст такої послуги, коли вона була надана та якими доказами підтверджується її фактичне надання.
За таких обставин суд доходить висновку, що умова договору про сплату комісії за видачу кредиту фактично покладає на відповідачку обов`язок сплатити додатковий платіж не за окрему послугу, а за саме надання кредитних коштів. Така умова не створює правових наслідків для відповідачки та не може враховуватися при визначенні розміру заборгованості.
Суд також враховує, що позивач фактично не заявляє до стягнення заборгованість за комісією, оскільки у розрахунку зазначає її у розмірі 0 грн. Водночас правова оцінка цієї умови має значення для визначення належного розміру залишку основної суми боргу, оскільки платіж відповідачки у розмірі 1 600 грн був зарахований позивачем саме в рахунок погашення комісії.
Оскільки комісія за видачу кредиту не підлягала нарахуванню та сплаті, сплачена відповідачкою сума 1 600 грн має враховуватися не як оплата комісії, а як виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у частині повернення отриманих кредитних коштів.
Щодо розміру заборгованості
Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою сплачено 5 920 грн. Позивач зарахував 4 320 грн у рахунок процентів, а 1 600 грн у рахунок комісії.
З урахуванням висновків суду про те, що проценти за користування кредитом відповідачці як дружині військовослужбовця не підлягали нарахуванню, а умова договору про сплату комісії за видачу кредиту не створює для відповідачки обов`язку зі сплати такого платежу, зазначені 5 920 грн підлягають врахуванню як погашення основної суми кредиту.
Сума отриманого відповідачкою кредиту становить 16 000 грн. Після зарахування здійсненого нею платежу в розмірі 5 920 грн залишок неповернутої основної суми кредиту становить: 16 000 грн - 5 920 грн = 10 080 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 10 080 грн.
У частині стягнення 12 096 грн процентів за користування кредитом та 8 000 грн штрафних санкцій позовні вимоги задоволенню не підлягають.
2.3. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки 36 096 грн заборгованості. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 10 080 грн, що становить 27,93 % від заявлених позовних вимог. Відповідно, у задоволенні 72,07 % позовних вимог суд відмовляє.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. З огляду на часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме 743,60 грн.
Щодо витрат сторін на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить із критеріїв реальності, необхідності та розумності таких витрат, а також враховує конкретні обставини справи, її складність, обсяг виконаної адвокатом роботи та результат розгляду справи.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 44022416 від 02.01.2026, додаткову угоду № 49374-12/2025 від 24.04.2026, детальний опис робіт, акт надання послуг від 24.04.2026 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Горобей Р.Г. З наданих документів вбачається, що позивач заявляє до відшкодування 6 000 грн витрат на правничу допомогу, які включають консультації, правовий аналіз спірних правовідносин, складання позовної заяви та формування додатків до неї.
Разом з тим суд враховує, що ця справа для позивача є типовою справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовна заява складена за характерною для таких спорів структурою, спір не вимагав значного обсягу індивідуального правового аналізу саме з боку позивача, а представник позивача участі в судових засіданнях не брав. З урахуванням ціни позову, складності справи, обсягу фактично виконаної роботи та критерію розумності суд вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу завищеними та визначає розумний і співмірний розмір таких витрат у сумі 4 000 грн.
Оскільки позов задоволено на 27,93 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 117,20 грн.
Відповідачкою на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 26128 від 08.06.2026, додаток до нього, розрахункову квитанцію про оплату гонорару, детальний опис робіт, акт приймання-передачі послуг, ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Яреська Т.В. Відповідачка просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Суд враховує, що представником відповідачки було підготовлено процесуальні документи по суті справи, зокрема відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, наведено правову позицію щодо застосування пільг для членів сім`ї військовослужбовця, неможливості стягнення штрафних санкцій у період дії воєнного стану та нікчемності умови договору про комісію. Крім того, представник відповідачки брав участь в одному судовому засіданні та підтримував позицію відповідачки щодо часткового задоволення позову.
Водночас суд бере до уваги, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, не була значною за обсягом доказів, не потребувала проведення експертиз, допиту свідків чи дослідження великого масиву документів. З урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаної представником відповідачки роботи, участі в одному судовому засіданні та критерію розумності суд вважає заявлену суму 10 000 грн завищеною і визначає розумний та співмірний розмір витрат відповідачки на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено на 72,07 %, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до відхиленої частини позовних вимог у розмірі 3 603,50 грн.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню: 743,60 грн судового збору та 1 117,20 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 1 860,80 грн.
З позивача на користь відповідачки підлягають стягненню 3 603,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
У зв`язку з цим, після взаємного зарахування судових витрат остаточно з ТОВ «Стар Файненс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судових витрат у розмірі 1 742,70 грн.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст. 7, 9, 11-13, 81-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» заборгованість за договором від 21.12.2025 № 49374-12/2025 в розмірі 10 080 (десять тисяч вісімдесят) грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Провести взаємне зарахування судових витрат сторін.
Після взаємного зарахування судових витрат стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 742 (одна тисяча сімсот сорок дві) грн 70 (сімдесят) коп.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 26.06.2026.
Найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп», адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 72, м. Київ, код ЄДРПОУ 44022416.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя            В.О. Пономар