ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 686/12157/25
провадження № 61-14326св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 
2025 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Грох Л. М., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року у справі № 686/10785/24. У шлюбі в ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Заявниця зазначала, що ОСОБА_2 постійно вчиняє щодо неї домашнє насильство в присутності малолітнього сина, що виражається в умисних діях психологічного характеру.

На думку заявниці, поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на її здоров`я та працездатність, оскільки після вчинених скандалів, сварок, образ та погроз заявниця перебуває в постійному стані психологічної напруги. Згідно 
з висновком психолога від 28 квітня 2025 року № 18/2025-р вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 стосовно заявниці має суттєвий психотравмуючий вплив, що призвело до її травматизації, зниження якості життя та непередбачуваних наслідків для здоров?я.

Крім цього, звертала увагу на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в дитини наявні неврологічні розлади: посіпування м?язів обличчя, посмикування рук та ніг, син емоційно вразливий, що підтверджується виписками з медичної карти дитини, а також консультативним висновком психолога. Неврологічні розлади дитини зафіксовано лікарем 
з травня 2024 року. Згідно з психологічним висновком від 28 квітня 2025 року 
№ 17/2025-р психоемоційний стан сина є нестабільним та має ознаки тривалого переживання дитиною психотравмуючих подій, спричинених наявністю в родині фактів домашнього насильства, свідком та постраждалою стороною яких він є.

Зазначала, що неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату. ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, працівники поліції неодноразово складали протоколи про адміністративне правопорушення, а саме за частинами першою 
і другою статті 173-2 КУпАП, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім?ї.

Заявниця вказувала, що за фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА N? 595203 від 27 квітня 2025 року строком на 10 діб. Проте ОСОБА_4 продовжує їй телефонувати та писати смс-повідомлення.

На думку заявниці, вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї в присутності сина, а також настання тяжких наслідків для її здоров?я та психологічного здоров?я її сина є дуже високою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків строком на 6 місяців:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 за адресою: 
АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатись до місця роботи ОСОБА_1 - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» за адресою: 
вул. Героїв Майдану, 10, м. Хмельницький;

- заборонити ОСОБА_2 наближатись до місця навчання малолітнього сина ОСОБА_5 - Ліцей № 2 Хмельницької міської ради за адресою: 
АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись 
з ними.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
05 травня 2025 року заяву задоволено.

Видано ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців із покладенням на нього обов`язків, якими: заборонено ОСОБА_2 перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 і її сина ОСОБА_5 за адресою: 
АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 500 м. до місця проживання ОСОБА_1 і її сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатись до місця роботи ОСОБА_1 - АТ «Креді Агріколь Банк» за адресою: вул. Героїв Майдану, 10, м. Хмельницький; заборонено ОСОБА_2 наближатись до місця навчання малолітнього сина ОСОБА_5 - Ліцей № 2 Хмельницької міської ради за адресою:
АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонено 
ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю та доведеністю заявлених вимог, оскільки суд встановив, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується терміновим заборонним приписом серії 
АА № 595203 від 27 квітня 2025 року.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом - Марцонем В. Б., задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
05 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву задоволено.

Видано ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців із покладенням на нього таких обов`язків:

- заборонено ОСОБА_2 перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 і її сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання ОСОБА_1 і її сина ОСОБА_5 за адресою: 
АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатись до місця роботи ОСОБА_1 - АТ «Креді Агріколь Банк» за адресою: вул. Героїв Майдану, 10, м. Хмельницький;

- заборонено ОСОБА_2 наближатись до місця навчання малолітнього сина ОСОБА_5 - Ліцей № 2 Хмельницької міської ради за адресою: 
АДРЕСА_2 ;

- заборонено ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 і її сином ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 
і її сина ОСОБА_5 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись 
з ними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав про наявність обов`язкових підстав для його скасування, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Задовольняючи заяву, апеляційний суд зробив висновок про доведеність обставин вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 та вірогідність продовження вчинення таких дій, а тому є підстави для вжиття заходів тимчасового обмеження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

14 листопада 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року й ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що між сторонами склалися неприязні стосунку, виникають конфліктні ситуації. Проте заявниця не надала жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду із цією заявою існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Оскаржувані судові рішення ухвалено лише зі слів ОСОБА_1 . В матеріалах справи немає жодних доказів здійснення фізичного, психологічного чи економічного насильства по відношенню до заявниці.

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

20 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 23 червня 2016 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року у справі № 686/10785/24.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 .

Відносно ОСОБА_2 виносився терміновий заборонний припис серії 
АА № 595203 від 27 квітня 2025 року у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо заявниці.

За повідомленням Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, стосовно ОСОБА_2 27 квітня 2025 року складались протоколи за частинами першою, другою статті 173-2 КУпАП України за вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо колишньої дружини в присутності малолітньої дитини, що мало місце 20 квітня 2025 року.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
10 жовтня 2025 року у справі № 686/12215/25 ОСОБА_2 визнано винним 
у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу 
в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Цим судовим рішенням встановлено факти вчинення ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 домашнього насильства психологічного характеру стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 , в тому числі в присутності малолітньої дитини, що полягало у висловлюванні нецензурної лайкою та приниженні, чим завдано шкоди її психічному здоров`ю.

Згідно з психологічним висновком від 28 квітня 2025 року № 17/2025-р спостерігається стійке незадоволення базових потреб хлопчика, відчуття ним власної меншовартості, незначущості та остраху проявляти свої бажання. 
У подальшому подібна самоідентифікація може призвести або до «замикання дитини у собі» - як наслідок травматизації, або до деструктивних проявів 
у поведінці. Умови життя, у які на цей час поміщена дитина, є для неї некомфортними та незатишними. Хлопчик не сприймає факту розлучення батьків, але усвідомлює існування між ними конфліктних взаємовідносин. 
В силу індивідуальних та вікових особливостей, ОСОБА_6 не наважується протистояти батьківському тиску, але усвідомлення того, що і мама не завжди цьому тиску здатна протидіяти, викликає у дитини відчуття незахищеності та 
є чинником додаткової тавматизації. Психоемоційний стан ОСОБА_7 
є нестабільним та має ознаки тривалого переживання дитиною психотравмуючих подій, спричинених наявністю в родині фактів домашнього насильства, свідком, а відповідно і постраждалою стороною, якого є хлопчик. Рекомендовано батькам вирішити проблему щодо розподілу житла та налагодити сприятливий мікроклімат у родині.

З психологічного висновку від 28 квітня 2025 року № 18/2025-р відомо, що неодноразове вчинення стосовно ОСОБА_1 домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , має на неї суттєвий психотравмуючий вплив, що призвело до її подальшої травмитизації, зниження якості життя та непередбачуваних наслідків для здоров`я.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII).

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються 
в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. 

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. 

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 
21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження 
№ 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі 
№ 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Обмежувальний припис за суттю є не заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення 
у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 
2022 року у справі № 127/9600/22.

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим 
є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними 
(див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі 
№ 161/16344/20).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що в кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, 
а заявник має довести факт вчинення фізичного і психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже 
і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року 
у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що, звернувшись до суду, зокрема також в інтересах малолітнього сина, заявниця мала на меті вжиття заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігання настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, 
а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці та її сина.

Водночас слід взяти до уваги, що тимчасове обмеження прав кривдника 
з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 
2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

З урахуванням зазначених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, колегія суддів Верховного Суду погоджується 
з висновком апеляційного суду про те, що заявниця довела наявність обставин, які відповідно до Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на шість місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження певних його прав.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені 
у наведеній заявником постанові Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, 
суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази 
з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення апеляційного суду ухвалено без додержання норм матеріального 
і процесуального права. Фактично доводи зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, 
у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 
10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року- без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська