Справа № 344/4421/26 
Провадження № 1-кп/344/899/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участі: секретаря ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківськ матеріали спеціального судового провадження в кримінальному провадженні з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.260 КК України, - 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_7 вчинила: державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану; добровільну участь громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; участь у терористичній організації; участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.
Злочини вчинено за таких обставин.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України – Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі – АР Крим), Донецька та Луганська області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва ЗС рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Оцінюючи реалізацію проголошеного в Україні Євроінтеграційного курсу розвитку держави через практичну підготовку та подальше підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом як реальну загрозу економічним та геополітичним інтересам рф, упродовж 2013 року у представників влади рф, у тому числі, службових осіб Міністерства оборони рф (далі – МО рф), Генерального штабу Збройних Сил рф (далі – ГШ ЗС рф), матеріали щодо окремих з яких виділені в інші провадження, виник спільний злочинний умисел на вчинення задля захисту інтересів рф протиправних дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Зокрема, розглядаючи елементами такої загрози втрату впливу рф на політичні та економічні процеси в Україні, поглиблення співпраці України з НАТО та високу ймовірність денонсації угод щодо тимчасового перебування Чорноморського флоту рф (далі - ЧФ рф) на території України в Автономній Республіці Крим та в місті Севастополі (далі - АР Крим), вказані представники влади рф вирішили в разі невідворотності вказаних демократичних процесів, які відбувалися в Україні, поєднуючи свої дії з політичними, дипломатичними, економічними та інформаційними заходами реалізувати вказаний злочинний умисел шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів ЗС рф, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим, а також із залученням інших осіб, у тому числі громадян України та рф та вчинення інших злочинів. При цьому вказані особи співучасники злочину усвідомлювали суспільно небезпечний характер таких своїх дій, передбачали заподіяння такими діями значних матеріальних збитків державі Україна, українському народові та інші тяжкі наслідки, в тому числі, в разі спротиву військовій агресії у виді загибелі людей, та бажали їх настання.
Враховуючи надзвичайно вигідне геополітичне розташування території АР Крим, яка дає змогу контролювати Південь рф, акваторії Чорного та Азовського морів, має найбільше військово-стратегічне значення серед інших територій України, вказаними представниками влади рф було прийнято рішення розпочати планування та підготовку для ведення агресивної війни проти України саме з території АР Крим, яку передбачалося окупувати та анексувати. При цьому, було враховано і те, що на цій території вже дислокувалися підрозділи ЧФ рф, що сприяло б найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС рф поряд з іншими елементами гібридної агресивної війни.
Для приховування збройного вторгнення на територію України та подальшого виправдання своїх дій вказаними особами співучасниками злочину було прийнято рішення активно використати протестний потенціал населення окремих регіонів України, в тому числі Донецької та Луганської областей, для організації та проведення незаконних сепаратистських проросійських референдумів на шкоду територіальної цілісності та недоторканості України. Кінцевою метою ведення агресивної війни проти України на території півострова Крим, Луганської та Донецької областей передбачалося відторгнення окупованих територій від України шляхом організації та проведення псевдореферендуму та подальше їх приєднання до складу рф, тобто їх анексія.
Для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф, у тому числі десятками тисяч російських громадян, котрі проживали в межах дислокації російських гарнізонів ЧФ рф на території АР Крим, та жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь на шкоду суверенітету і територіальної цілісності та недоторканості України, представники влади рф на виконання спільного злочинного плану з грудня 2013 року по лютий 2014 року організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності, при цьому вказуючи на хибність Європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України, подаючи викривлену інформацію щодо подій, які відбувались в Україні, здійснюючи спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави України з європейським вектором розвитку, підбурюючи до міжетнічних конфліктів та розпалюючи сепаратистські настрої серед населення південно-східних регіонів України. При цьому, підживлювались антиукраїнські та проросійські настрої серед населення АР Крим, розпалювалась міжнаціональна ворожнеча, усіляко нагніталися ксенофобські настрої серед російськомовних жителів Криму, Донецької та Луганської областей.
Ретельно відслідковуючи внутрішньополітичну обстановку в Україні та реагуючи на її загострення, з метою ефективної та оперативної реалізації злочинного умислу та контролю за його виконанням, керівництвом МО рф у період січня-лютого 2014 року було доведено до відома інших співучасників злочину з числа підлеглих військовослужбовців ЗС рф, в тому числі ЧФ рф, основні стратегічні замисли розробленого в ГШ ЗС рф злочинного плану щодо військової окупації та подальшої анексії АР Крим, Луганської та Донецької областей шляхи його реалізації, необхідна кількість сил та засобів для втілення задуму в життя та відбулося розподілення за кожним із них окремо відведених ролей в залежності від посад, котрі вони обіймали, та напрямків організації військової служби, за які відповідали, було доведено порядок взаємодії з правоохоронними органами та іншими службами рф, на яких покладалося забезпечення виконання інших супутніх завдань.
Завершивши всі необхідні дії з планування та підготовки розв`язування та ведення агресивної війни на території України, оцінюючи внутрішньополітичну кризову обстановку в Україні як найбільш сприятливу, усвідомлюючи реальний ризик втрати зовнішнього контролю над внутрішніми політичними процесами в Україні, починаючи з 20 лютого 2014 року для безпосередньої реалізації злочинного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії з боку рф території АР Крим на вказану територію України розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
У подальшому відбулася тимчасова окупація збоку рф частини території України АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія російською федерацією цієї частини території України шляхом проголошення 11 березня 2014 року на території АР Крим «Республіки Крим» суверенною державою, організації та проведення 16 березня 2014 року незаконного «загальнокримського референдуму», направленого на повалення територіальної цілісності та недоторканості України, підписання 18 березня 2014 року «Договору про прийняття до рф «Республіки Крим» і створення у складі рф нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації Федеральних Зборів рф 21 березня 2014 року, прийняття 21 березня 2014 року Федерального Конституційного Закону рф № 6-ФКЗ, яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти «Республіка Крим» та «місто федерального значення Севастополь».
У березні – квітні 2014 року розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації на територію Луганської та Донецької областей, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію цих територій на порушення територіальної цілісності України.
У березні-квітні 2014 року у м. Луганську групою озброєних осіб створено стійке ієрархічне терористичне об`єднання, так звану «Луганську народну республіку» (далі - «ЛНР»).
26 квітня 2014 року т.зв. «народний губернатор Луганщини» ОСОБА_8 і «Уповноважений представник громад області» висунули ультиматум щодо припинення антитерористичної операції та заявили про готовність перейти до активної фази спротиву на всій території області.
27 квітня 2014 року групою сепаратистів захоплено будівлю УСБУ в Луганській області та проголошено т.зв. «Луганську народну республіку».
11 травня 2014 року відбувся т.зв. «референдум» про суверенітет Луганської народної республіки.
12 травня 2014 року на підставі проведеного псевдореферендуму проголошено незалежність т.зв. «Луганської народної республіки».
18 травня 2014 року на засіданні т.зв. «Верховної ради Луганської народної республіки затверджено Конституцію «ЛНР» як тимчасовий закон самопроголошеної республіки.
02 листопада 2014 року у м. Луганську та частині Луганської області, підконтрольній представникам «ЛНР», всупереч вимогам діючого законодавства України, проведені вибори Голови та депутатів «Народної Ради ЛНР», за результатами яких обрані «Голова «ЛНР» та «депутати «Народної Ради ЛНР», які приступили до виконання повноважень 4 та 17 листопада 2014 року відповідно.
13 квітня 2014 року через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, непорушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науковотехнологічній); у невитоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).
Державна безпека – це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави. 
Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.
Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.
Територіальна недоторканність – це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.
Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.
Державна зрада може виявитися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. В конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.
Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України - полягає в будь-якій допомозі у проведенні діяльності, направленої на завдання будь-якої шкоди інтересам України. 
При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи. Цією формою охоплюються і випадки, коли особа, за завданням іноземних держав або їх представників, організовує (або вчинює) на шкоду інтересам України будь-який інший злочин проти основ національної безпеки України (наприклад, диверсію, посягання на життя державного чи громадського діяча).
Термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших.
Верховний Суд у справі №759/5737/17 від 21.12.2022 вказав, що у контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Підривною визнається будь-яка діяльність, що пов`язана зі спробою зміни вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; із втручанням у міжнародну чи внутрішню політику; зі спробою зміни території чи зниженням обороноздатності України; з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності від інших держав тощо.
Підривною діяльністю є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Це передбачає сприяння їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. При цьому підривною слід визнавати будь-яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.
До підривної діяльності, зокрема, належать: 
• насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади;
• розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, фінансування незаконних збройних формувань на території України, організація інформаційної експансії з боку інших держав;
• організація не передбачених Конституцією України референдумів з територіальних питань.
Надання допомоги як складова способу вчинення державної зради полягає в актив них діях громадянина України, який сприяє іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України шляхом надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод.
Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
Поняття збройний конфлікт має самостійне правове значення для кваліфікації, якщо такий конфлікт відбувається поза межами воєнного стану – у разі фактичного початку воєнних дій, але ще до оголошення воєнного стану, або взагалі у мирний час. Збройним конфліктом визнається украй гостра форма вирішення суперечностей між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.
У ході досудового розслідування встановлено, що з 21.07.2015 по 06.03.2022, громадянка України ОСОБА_7 , умисно, добровільно, з метою вчинення дій на школу суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, вступила на військову службу до незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «ЛНР «6 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 окремої армії зс рф» (раніше - «6 окремий мотострілковий полк 2 армійського корпусу народної міліції лнр») на посаді заступника командира штабу, помічника начальника відділу кадрів та стройової підготовки вказаного незаконного збройного формування, з дислокацією штабу у м. Кадіївка Луганської області (до 2016 року м. Стаханов, в/ч НОМЕР_2 ) у званні «гвардії майор».
За таких обставин, ОСОБА_7 умисно перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, здійснюючи підривну діяльність проти України, вчинила державну зраду.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України – Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі – АР Крим), області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації (далі - рф) та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації (далі – зс рф), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і зс рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України – в АР Крим та м. Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, зокрема громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі – гш зс рф) на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади й службових осіб зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя й південно-східних регіонів України із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних, інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
У березні – квітні 2014 року в м. Луганську та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 07.04.2014 оголошено т.зв. «Декларацію про суверенітет луганської народної республіки» та 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про проголошення державної самостійності луганської народної республіки», за результатами якого проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «луганська народна республіка» (далі – «лнр»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «лнр» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади «лнр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Указана терористична організація «лнр» має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність її дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку.
В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «лнр», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію керівництва.
З метою виконання функцій підрозділу силового блоку «лнр», з квітня 2014 року на частині території Луганської області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України та правоохоронних органів України на території Луганської області, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами із зазначених будівель, утворено ряд підрозділів, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «лнр». Зокрема, 07.10.2014 її самопроголошеним головою видано указ № 15, відповідно до якого, для захисту інтересів «лнр» та її громадян, створено воєнну структуру «народна міліція «лнр» (далі – «нм «лнр»), яка дислокується в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та має загальну координацію та кураторів російської федерації.
Встановлено, що до складу «нм лнр» входить структурний підрозділ – « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (« ІНФОРМАЦІЯ_3 »)
З листопада 2021 року представники влади та зс рф, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів зс та інших військових формувань рф до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.
Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку рф, республіки білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових рф, включаючи повітряний та морський компонент.
З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та зс рф розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян рф та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також скоєння провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території рф та тимчасово окупованих територій України.
Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом рф т.зв. «донецької народної республіки» і «луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.
На виконання зазначених намірів 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність самопроголошених «донецької та луганської народних республік».
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність т.зв. «донецької та луганської народних республік».
У цей же день президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності т.зв. «донецької та луганської народних республік».
Службові особи з числа вищого керівництва рф, які входять до складу ради безпеки рф, публічно підтримали звернення державної думи рф та заявили про необхідність визнання президентом рф незалежності т.зв. «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності т.зв. «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації рф.
У цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності діям щодо нападу на Україну, направив до ради федерації рф звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.
23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» т.зв. «донецької та луганської народних республік».
24 лютого 2022 року, о 05 00 год, президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.
Цього ж дня збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабах і складах Збройних Сил України, а також підрозділами зс та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.
У період з 05 00 год 24 лютого 2022 року та щонайменше до сьогоднішнього дня (включно) підрозділи зс та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє по даний час.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі – Закон «Про оборону України») воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом 9 ст.1 Закону України «Про національну безпеку» від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі – Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України – це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.
У відповідності до п.2 ст. 1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека – це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.
Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, не порушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науковотехнологічній); у не витоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері). 
Державна безпека – це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.
Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.
Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.
Територіальна недоторканність – це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.
Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.
Державна зрада може виявитися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. В конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.
Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України - полягає в будь-якій допомозі у проведенні діяльності, направленої на завдання будь-якої шкоди інтересам України. 
При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи. Цією формою охоплюються і випадки, коли особа, за завданням іноземних держав або їх представників, організовує (або вчинює) на шкоду інтересам України будь-який інший злочин проти основ національної безпеки України (наприклад, диверсію, посягання на життя державного чи громадського діяча). 
Термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших.
Верховний Суд у справі № 759/5737/17 від 21.12.2022 вказав, що у контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Підривною визнається будь-яка діяльність, що пов`язана зі спробою зміни вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; із втручанням у міжнародну чи внутрішню політику; зі спробою зміни території чи зниженням обороноздатності України; з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності від інших держав тощо.
Підривною діяльністю є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Це передбачає сприяння їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. При цьому підривною слід визнавати будь-яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.
До підривної діяльності, зокрема, належать: 
• насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади;
• розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, фінансування незаконних збройних формувань на території України, організація інформаційної експансії з боку інших держав;
• організація не передбачених Конституцією України референдумів з територіальних питань.
Надання допомоги як складова способу вчинення державної зради полягає в актив них діях громадянина України, який сприяє іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України шляхом надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод.
Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
Поняття збройний конфлікт має самостійне правове значення для кваліфікації, якщо такий конфлікт відбувається поза межами воєнного стану – у разі фактичного початку воєнних дій, але ще до оголошення воєнного стану, або взагалі у мирний час. Збройним конфліктом визнається украй гостра форма вирішення суперечностей між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.
Так, з 21.07.2015, громадянка України ОСОБА_7 , умисно, добровільно, з метою вчинення дій на школу суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, вступила на військову службу до незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «ЛНР» «6 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 окремої армії зс рф» (раніше - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») на посаді заступника командира штабу, помічника начальника відділу кадрів та стройової підготовки вказаного незаконного збройного формування, з дислокацією штабу у АДРЕСА_1 (до 2016 року м. Стаханов, в/ч НОМЕР_2 ) у званні «гвардії майор» та після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та ведення воєнного стану, в тому числі після 07.03.2022, продовжила службу у зазначеному незаконному збройному формуванні.
За таких обставин, ОСОБА_7 умисно, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, надала допомогу іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил чи інших військових формувань російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій і цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій ,Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське й оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована територія російською федерацією територія України (далі – тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч.1 ст.3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. 
За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ і міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Тимчасово окупованою територією відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону № 1207-VII, є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили й здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили і здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації.
Після окупації частини території Донецької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території селища шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.
Разом з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцево самоврядування в України» та іншими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міста та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.
Так, положеннями п.6 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. 
Російська окупаційна влада – це система органів, утворених російською Федерацією або за сприянням російської федерації на території АР Крим, міста Севастополя, на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей, а також незаконні організації на зазначених територіях, представники цих органів та незаконних організацій.
Колабораціонізм - це співпраця громадянина України з російською окупаційною владою та створеними чи підтримуваними російською федерацією незаконними збройними формуваннями в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей.
У той же час, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, громадянка України ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, добровільно продовжила участь в незаконному збройному формуванні, яке з 2014 року створено на тимчасово окупованій території Луганської області. 
На виконання таких домовленостей, після повномасштабного вторгнення рф у 2022 році ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, прибула до м. Кадіївка (Стаханів) Луганської області, умисно, мотивовано, без фізичного примусу, погроз вбивством чи застосуванням насильства щодо неї та членів її родини добровільно продовжила, в тому числі після 15.03.2022 службу на посаді заступника командира штабу, помічника начальника відділу кадрів та стройової підготовки «6 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 окремої армії зс рф» (раніше - «6 окремий мотострілковий полк 2 армійського корпусу народної міліції лнр») у званні «гвардії майор».
З 21.07.2015 по теперішній час, громадянка України ОСОБА_7 , підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, умисно, з метою вчинення дій на школу суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, добровільно вступила на військову службу до незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «ЛНР», зокрема в т.зв. «6 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 окремої армії зс рф» (раніше - «6 окремий мотострілковий полк 2 армійського корпусу народної міліції лнр») на посаді заступника командира штабу, помічника начальника відділу кадрів та стройової підготовки вказаного незаконного збройного формування, з дислокацією штабу у м. Кадіївка Луганської області (до 2016 року м. Стаханов, в/ч НОМЕР_2 ) у званні «гвардії майор».
У березні - квітні 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), одним із завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому іі структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, діяльність якої поширена на території Донецької області.
Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі, знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ЛНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за №129-VII1, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄЄ, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 р. за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 р. за №1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 р. за №337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 р. за №1596- VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за №145-VIII.
Указані терористичні організації є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.
На виконання плану функціонування терористичної організацій «ДНР» та ЛНР до її діяльності залучено значну кількість осіб - громадян України, громадян Російської Федерації та інших держав (досудове розслідування стосовно яких здійснюються в окремих кримінальних провадженнях) із числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій.
Указані терористичні організації мають: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організації, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
Одним із основних завдань учасників вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якої здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п.16 ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
Статтями 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Положеннями статті 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що керівники та посадові особи підприємств, установ і організацій, а також громадяни, які сприяли терористичній діяльності, несуть відповідальність згідно з законом.
В порушення Конституції України, з квітня 2014 року по теперішній час, з метою реалізації злочинного умислу та досягнення зазначених завдань, учасниками терористичної організацій «ДНР» здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької та Луганської областей, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.
07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.
В подальшому, 13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.
Так, 18.01.2018 Верховною радою України прийнято Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», яким визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів Збройних Сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. Вказана збройна агресія та здійснення тимчасової окупації частини території України здійснюється за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Отже, Верховною радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ЛНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.
Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.
Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1 - 3 ст.258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.
Враховуючи вищевикладене, вказана організація «ДНР» підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Виходячи із системного аналізу положень ст.28 КК України та ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Установлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при ухваленні вироку про притягнення до кримінальної відповідальності фізичних осіб за участь у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки с обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.
З 21.07.2015 по теперішній час, громадянка України ОСОБА_7 проходить т.зв. «службу» у незаконному збройному формуванні т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (раніше - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») на посаді заступника командира штабу, помічника начальника відділу кадрів та стройової підготовки вказаного незаконного збройного формування, з дислокацією штабу у м. Кадіївка Луганської області (до 2016 року м. Стаханов, в/ч НОМЕР_2 ) у званні «гвардії майор». 
Встановлено, що відповідно до наказу про призначення на посаду по особовому складу - ПР СС-ЗМО РФ № 1756/дск, кадрового наказу по тарифному розряду - НК ком. в/ч 41624 № 1, наказу про зарахування до списків військової частини по особовому складу - НК ком. в/ч НОМЕР_2 № 1, ОСОБА_7 присвоєний особистий номер НОМЕР_3 та номер військового квитка НОМЕР_4 , дата закінчення контракту 30.04.2028. 
З`ясовано, що у своїй діяльності зі збору інформації розвідувального характеру, а також створенню умов для проведення терористичних та диверсійних актів на підконтрольній Україні території Луганської та Донецької областей, ОСОБА_7 координується співробітниками фсб рф, які періодично (на ротаційній основі) перебувають у службовому відрядженні на тимчасово окупованій території Луганської області, де здійснюють контррозвідувальне забезпечення незаконного збройного формування та окупаційних підрозділів зс рф.
До функціональних, оперативних обов`язків ОСОБА_7 входить підготовка та затвердження документів щодо боєздатності зазначеного підрозділу незаконного збройного формування, морально-психологічного стану особового складу, бойових та санітарних втрат, стану комплектування підрозділу, озброєння, бойових розпоряджень командування, сприяння у переведенні військовослужбовців незакон6ногго збройного формування до інших підрозділів.
Тобто, будучи громадянкою України, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно долучилася до незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території та надавала таким формуванням допомогу у забезпеченні ведення бойових дій проти Збройних сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до Законів України, добровільних формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) ОСОБА_7 , яка показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду не надходило.
Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст.323 КПК у засобах масової інформації та на сайті суду.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права стати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_7 від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується протоколами слідчих та процесуальних дій та іншими документами, у тому числі матеріалами відеозаписів, зафіксованих на оптичних носіях інформації, дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження, які суд вважає належними та допустимими доказами.
24.03.2017 року Генеральним прокурором визначено підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні №22016090000000113 від 21.07.2016 за СВ УСБУ в Івано-Франківській області.
06.10.2021 року слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області створено слідчу групу у кримінальному провадженні №22016090000000113.
20.01.2023 року першим заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури винесено постанову про зміну групи прокурорів.
Відповідно до протоколу огляду від 18.02.2026 року, оглянуто Інтернет сайт "Урядовий кур`єр" на предмет встановлення факту опублікування 18.02.2026 року повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про виклик вказаної особи.
Відповідно до протоколу огляду від 18.02.2026 року, оглянуто Інтернет сайт "Офіс Генерального прокурора" на предмет встановлення факту опублікування повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про виклик вказаної особи.
23.02.2026 року слідчим СВ УСБУ в Івано-Франківській області винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваної ОСОБА_7 
23.02.2026 року прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування №22016090000000113 у кримінальне провадження №22026090000000021 та доручення проведення досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні №22026090000000021.
23.02.2026 року Івано-Франківською обласною прокуратурою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №22026090000000021.
Відповідно до протоколу огляду від 25.02.2026 року, оглянуто Інтернет сайт "Урядовий кур`єр" з метою встановлення факту опублікування повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування та повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу огляду від 25.02.2026 року, оглянуто Інтернет сайт "Офіс Генерального прокурора" з метою встановлення факту опублікування повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування та повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_7 .
Відповідно до інформації щодо виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій №698 від 06.05.2022 року з додатком до нього, слідує, що в ході пошукових заходів, отримано інформацію стосовно громадянки України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки Луганської обл., м. Стаханов, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка є учасником незаконного збройного формування т.зв. ЛНР та сприяє протиправній діяльності збройним силам рф в ході їх повномасштабного наступу та збройної агресії проти України. Встановлено, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем НЗФ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в/ч НОМЕР_5 , має військове звання - капітан, для приватного спілкування використовує мобільний номер: НОМЕР_6 . При цьому, з`ясовано, що вказана особа перебуває на штабній посаді та відповідає за організаційні питання у вказаному НЗФ, зокрема, за укладення контрактів учасниками даного незаконного військового формування нарахування грошового забезпечення та облік вбитих та поранених бойовиків «6 полку». Крім того, отримані оперативні дані вказують, що ОСОБА_7 підтримує контакти зі співробітниками ФСБ РФ та ймовірно приймає участь у катуваннях жінок військовослужбовців ЗСУ, які попадають в полон в зоні відповідальності НЗФ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та утримуються на неконтрольованій українською владою території Луганської області. 
Відповідно до протоколу огляду інформації в мережі Інтернет від 05.05.2022 року, проведено огляд електронної інформації, зокрема публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». В ході огляду оглянуто зміст публікації в якому йдеться про інтерв`ю з військовослужбовцем народної міліції ЛНР ОСОБА_10 . В ході інтерв`ю викладеного у вище вказаній публікації, ОСОБА_11 зазначала про факт спроби отримання інформації співробітниками спецслужби України щодо керівництва народної міліції ЛНР шляхом шантажу та погроз. Дослівно вказано наступні слова ОСОБА_12 : «Я ему ответила, что всех своих друзей знаю, а его нет, поэтому разговаривать с ним не собираюсь. Мужской голос сказал, что для меня в почтовом ящике оставлен конверт. Я набрала по указанному номеру «Лугакома», но он был не в действии сети. По другому номеру я дозвонилась. Мне ответили, что со мной на связи тот человек, который позаботится о моей судьбе и безопасности взамен на информацию. По всей видимости, он интересовался руководящим составом управления, потому что не раз упоминал фамилии. После чего сказал, что если я расскажу об этом своему руководству или сотрудникам МГБ, то они сделают все для того, чтобы якобы доказать то, что я на них уже работаю и сливаю информацию». Окрім цього, в змісті публікації наявні коментування представників народної міліції ЛНР щодо інциденту описаного ОСОБА_10 , а саме: «Несмотря на отказ, попытки вербовки не прекратились. Для того, чтобы окончательно избавиться от назойливого сотрудника спецслужб, Юлии пришлось сменить номера телефонов и обратиться в соответствующие органы».
Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №22016090000000113 від 05.07.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду №739т/35/2022 від 17.05.2022, отримано інформацію, щодо листування ОСОБА_7 за допомогою мобільного додатку «Telegram» із неставновленими особами, серед іншого містяться фотографії ОСОБА_7 , а також фотографії «Книги учета личного состава 6 мотострелковой роти 2 мсб» з поіменним списком солдатів рф.
Диск, що є додатком до цього протоколу огляду, досліджено безпосередньо у судовому засіданні, який повністю відповідає протоколу огляду.
Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №22016090000000113 від 12.07.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду №739т/35/2022 від 17.05.2022, отримано інформацію, щодо листування ОСОБА_7 за допомогою мобільного додатку «Telegram» в період часу з 06.05.2022 по 07.07.2022 із контактом під ніком « ОСОБА_13 », яким є ОСОБА_14 , який обіймає посаду оперативного працівника 4 відділу ДВКР ФСБ РФ. З 28.02.2022 по 03.07.2022 ОСОБА_7 здійснює листування за допомогою мобільного додатку «Telegram» із невстановленою особою « ОСОБА_15 ». З 12.05.2022 по 06.07.2022 ОСОБА_7 здійснює листування за допомогою мобільного додатку «Telegram» з невстановленою особою « ОСОБА_16 кадри». 06.07.2022 ОСОБА_7 здійснює листування за допомогою мобільного додатку «Telegram» із невстановленою особою «Витя Майор Телег». В змісті діалогу наявні два файли з переліком особового складу ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відповідно до інформації щодо виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення №1171 від 09.06.2025 з додатками, встановлено, що в ході здійснення контррозвідувальної діяльності, отримано інформацію стосовно громадянки України ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , НОМЕР_7 ), яка добровільно вступила до изф т.зв. «лнр» у складі якого приймає активну участь у веденні бойових дій проти ЗС України. За результатами проведення перевірочних заходів стосовно ОСОБА_7 отримано достатні матеріали, які підтверджують причетність останньої до вчинення нею злочинів відповідальність за які передбачено ч.2 ст.111 Державна зрада), ч.7 ст.111-1 (колабораційна діяльність) та ч.1 ст.258-3 (створення терористичної групи чи терористичної організації) КК України. Додатками до вказаної інформації є характеризуючі дані на особу ОСОБА_7 , які підтверджують її участь та службу у незаконному збройному формуванні т.зв. «6 омсбр 2 ак 8 оа зс РФ».
Відповідно до протоколу огляду від 16.02.2026 року, було оглянуто інформацію, що знаходиться у Всесвітній мережі Інтернет, а саме офіційний сайт «Вікіпедія», де міститься інформація про «6-ю отдельную гвардейскую мотострелковою бригаду (Росия)».
Відповідно до протоколу огляду від 16.02.2026 року, було оглянуто інформацію сайту Міністерства розвитку громад та території України. За результатами огляду отримано підтверджуючу інформацію щодо окупації в 2014 році м. Кадіївка (м. Стаханов) Луганської області.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2026 року та фототаблиці та довідки до нього свідок ОСОБА_18 на фото під номером 3 впізнав ОСОБА_7 , як помічника начальника відділу кадрів «6 окремого мотострілкового полку 2 армійського корпусу 8 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_10 ». З довідки до протоколу пред`явлення для впізнання на фото № 3 зображена обвинувачена ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2026 року та фототаблиці та довідки до нього свідок ОСОБА_19 на фото під номером 9 впізнав ОСОБА_7 , як помічника начальника відділу кадрів «6 окремого мотострілкового полку 2 армійського корпусу 8 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_10 ». З довідки до протоколу пред`явлення для впізнання на фото № 9 зображена обвинувачена ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу допиту свідка від 17.02.2026 року та стенограми його допиту, який був досліджений судом відповідно до вимог статті 615 КПК України, допитаний свідок ОСОБА_18 повідомив, що знає ОСОБА_7 як кадрового робітника 6-го ОМСБ ЛНР, йому відомо, що до її обов`язків входить організація кадрової роботи 6-го ОМСБ, а саме облік особливого складу військовослужбовців. Познайомився з нею на полігоні 6-го ОМСБ, проживає вона і проходить службу в м. Стахана Луганської області. 
Диск, що є додатком до цього протоколу огляду, досліджено безпосередньо у судовому засіданні, який повністю відповідає протоколу допиту свідка.
Відповідно до протоколу допиту свідка від 17.02.2026 року та стенограми його допиту, який був досліджений судом відповідно до вимог статті 615 КПК України ,допитаний свідок ОСОБА_19 повідомив, що ОСОБА_7 знайома йому, як помічник начальника відділу кадрів 6-го окремого мотострілкового полка бригади. Наскільки йому відомо до обов`язків ОСОБА_7 входила організація кадрової роботи 6-го мотострілкового полка, облік документів, постановка на військову службу військових і очікування командування, щодо комплектування підрозділів і ведення діловодства. З ОСОБА_7 він познайомився, коли вона ставила його на облік на військову службу на посаду стрільця. Вказав, що ОСОБА_7 далі продовжує служити, в тому ж відділі. Зустрічався з нею коли йому оформляли військовий квиток.
Диск, що є додатком до цього протоколу огляду, досліджено безпосередньо у судовому засіданні, який повністю відповідає протоколу допиту свідка.
Після надходження провадження до суду, обвинувачена ОСОБА_7 інформувалася також у всі доступні процесуальні можливості для суду, передбачені ст.323 КПК України. Зокрема, повідомлення про виклик до суду розміщувалися на офіційному веб-сайті суду - https://ifm.if.court.gov.ua, а також публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр». Крім того, про всі судові засідання інформувався захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_6 , також всі копії процесуальних документів, що підлягають врученню обвинуваченій надсилалися захиснику.
Вказаний факт направлення підтверджується квитанцією «Укрпошта» про направлення поштового відправлення захиснику ОСОБА_6 . 
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 року про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_20 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.260 КК України встановлено, що ОСОБА_7 умисно переховується від слідства та суду на території Російської Федерації визнаної Верховною Радою України державою агресором.
Розглянувши дане кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає надані докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованих злочинів.
Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , вчинила: державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану; добровільну участь громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; участь у терористичній організації; участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування. 
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої є вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану.
При призначенні покарання суд враховує дані, що характеризують обвинувачену, її вік.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити в межах санкцій ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування та з конфіскацією всього належного їй майна. 
Вказане покарання буде необхідне та достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Речові докази відсутні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, керуючись ст.ст.323, 368, 370, 373-375 КПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.260 КК України, та призначити покарання:
- за ч.1 ст.111 КК України - у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна;
- за ч.2 ст.111 КК України – у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна;
- за ч.1 ст.258-3 КК України – у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна;
- за ч.7 ст.111-1 КК України – у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років;
- за ч.2 ст.260 КК України – у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного їй майна. 
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити обвинуваченій покарання за сукупністю злочинів - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять років) з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_21 рахувати з моменту її фактичного затримання. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено в Івано-Франківському апеляційному суді протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд. 
Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_22 

Судді ОСОБА_23 

ОСОБА_24