ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 677/1151/23
Провадження № 22-ц/820/1109/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Костенка А.М.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області в складі судді Шовкуна В.О. від 16 лютого 2026 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до відповідача, вказував, що його матері ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину № 524 від 28.05.1969 року та свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28.05.1969 року належав житловий будинок по АДРЕСА_1 .
12 листопада 1996 року його мати ОСОБА_3 подарувала йому 63/100 частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці Красилівської міської ради.
Загальний розмір житлової площі будинку з добудовою становив на той час 67,04 кв.м Крім будинку, на земельній ділянці були розташовані цегляний хлів та недобудований гараж. Згідно договору дарування в його користування перейшли 63/100 частки жилого будинку "А-1": веранда розміром 11 кв.м, коридор № 1 розміром 7,5 кв.м, жила кімната № 2 розміром 21,3 кв.м, жила кімната № 3 розміром 11,7 кв.м, жила кімната № 6 розміром 7,8 кв.м, ванна №10 розміром 6 кв.м, кухня № 11 розміром 5,9 кв.м, кладовка розміром 4,6 кв.м, хлів - "Б", недобудований гараж - "В".
12 листопада 1996 року ним зареєстровано в бюро технічної інвентаризації право власності на 63/100 будинковолодіння. 
04 грудня 1997 року його мати подарувала йому частину земельної ділянки в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, площею 455 кв.м або 9/20 часток від усього землеволодіння, яке належало ОСОБА_3 згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 29.09.1997 року.
На підставі цього договору 11 вересня 1998 року ним отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХМ№ 013288.
22 грудня 2004 року ОСОБА_3 подарувала своєму другому сину, його рідному брату ОСОБА_2 , 37/100 частки житлового будинку та частину земельної ділянки площею 0,0545 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
В користування ОСОБА_2 перейшла частина будинку, яка складається з коридору площею 5.2 кв.м, кухні 8.2 кв.м, кладовки 3,0 кв.м, двох житлових кімнат площею 14.5 та 12.1 кв.м.
Крім того, ОСОБА_2 без дозвільних документів самочинно побудував над його частиною житлового будинку мансардне приміщення.
З 1996 року позивач разом із своєю сім`єю проживає у вказаному будинку із таким же розподілом часток і в такому ж складі приміщень. Жодних змін в будинку та господарських будівлях ним не здійснювалося, окрім добудови подарованих йому матір`ю недобудованого погреба та гаража. 
Частина житлового будинку та господарські будівлі і споруди, що знаходяться у його користуванні, відокремлені від частини іншого співвласника ОСОБА_2 .
Його частина будинку має окремий особовий рахунок, незалежну систему опалення, є окремі господарські споруди, якими вони користуються і окреме подвір`я, що відмежоване від території подвір`я ОСОБА_2 . Фактично з 1996 року існує два відокремлених домогосподарства, що зараз належать йому та ОСОБА_2 .
Він звертався до ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку в натурі, але той відмовився і між ними не досягнуто згоди.
Таким чином, порушується його право власності на нерухоме майно, що належить йому на праві спільної часткової власності, він не може реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати, зареєструвати місце проживання свого сина) без згоди іншого співвласника.
З врахуванням зміни предмету позову остаточно просив: 1) виділити йому в натурі та визнати право власності за ним на частину житлового будинку “А-1” в тому числі, цегляну веранду "а" та цегляну прибудову "а1": № І коридор площею 10,3 кв.м; № 1-1 коридор – 7,6 кв.м; № 1-2 житлова кімната - 24,4 кв.м, № 1-3 житлова кімната - 11,8 кв.м, № 1-6 житлова кімната - 10,7 кв.м; № 1-10 ванна кімната - 5,9 кв.м; № 1-11 кухня - 10,5 кв.м загальною площею 81,2 кв.м, житловою площею – 49,6 кв.м, а також господарські будівлі: літня кухня – "Б" площею 48 кв.м, погріб "Г" площею 46 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; припинити право спільної часткової власності на 63/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що зареєстроване за ОСОБА_1 .

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому вказував, що його матір ОСОБА_3 була власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Рішенням Красилівської міської ради Хмельницької області № 2 «Про затвердження протоколу засідання міжвідомчої комісії № 2 від 07.02.1988 року» ОСОБА_3 дозволено добудову до зазначеного житлового будинку розміром 5,5 м х 3 м (кухня і кладова); добудову розміром 7,6 . х 2,3 м, (кухня, ванна); будівництво сараю розміром 3 м х 3 м, оформити добудову веранди розміром 5,6 м х 2,5 м; кладової розміром 4,5 м х 2,3 м; гаража розміром 7 м х 3,5 м та погреба розміром 3 м х 3 м, а також провести перепланування будинку, а саме кухню 1-7 площею 6,9 кв.м в кімнату, так як в будинку проживає дві сім`ї. Загальна площа зазначеного житлового будинку становила 118,8 кв.м, житлова - 67,4 кв.м. 
Також згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 016737 від 29.09.1997 року ОСОБА_3 була власником присадибної земельної ділянки за тією ж адресою площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.
За договором дарування від 12.11.1996 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 63/100 часток зазначеного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель - цегляного хліва - Б; недобудованого цегляного гаража - В. В одиницях корисної площі будинку 63/100 його частин становить 74,8 кв. м (118,8 кв.м х 63): 100. За умовами даного договору в користування ОСОБА_1 перейшли веранда площею 11 кв.м; коридор - І площею 7,5 кв.м; житлові кімнати № 2 площею 21,3 кв.м; № 3 площею 11,7 кв.м; та № 6 площею 7,8 кв.м, ванна № 10 площею 6 кв.м; кухня № 11 площею 5,9 кв.м, кладова площею 4,6 кв.м; хлів - Б та недобудований гараж - В. 
Всього у житловому будинку в користування ОСОБА_1 перейшли приміщення загальною площею 75,8 кв.м, що в одиницях корисної площі житлового будинку більше частки ОСОБА_1 у ньому на 1 кв.м. 
За договором дарування від 22.12.2004 року ОСОБА_3 подарувала йому 37/100 частин того ж житлового будинку та 0,0545 га. (545 кв.м) призначеної для його обслуговування земельної ділянки без визначення її меж в натурі.
В одиницях корисної площі будинку 37/100 його частин становить 44 кв. м. (118,8 х 37) : 100.
За умовами даного договору у його користування перейшла частина житлового будинку, яка складається із коридору площею 5,2 кв.м; кухні - 8,2 кв.м; кладовки - 3 кв.м та двох житлових кімнат площею 14,5 кв.м та 12,1 кв.м, загальна площа яких становить 43 кв.м, що в одиницях корисної площі житлового будинку менше його частки у ньому на 1 кв.м. 
За договором дарування житлового будинку від 12.11.1996 року ОСОБА_1 подаровано 63/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, тобто, ОСОБА_1 набув у власність не повністю хлів «Б» та недобудований гараж «В», а 63/100 їх часток.
Таким чином, з набуттям у власність 37/100 частин житлового будинку (головної речі) відповідно до ст. 185 ЦК України до нього також перейшло право власності на відповідну частку у приналежних до нього та пов`язаних із ним спільним призначенням господарських будівлях, а саме 37/100 частин хліва - Б та гаража - В.
Житловий будинок із приналежними до нього господарськими будівлями (цегляним хлівом - Б та гаражем - В) на сьогоднішній день не поділений в натурі на дві відособлені частини, а належать йому з ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності - йому належить часка 37/100 частин, а ОСОБА_1 63/100.
Відповідно до зазначених часток у праві власності на дане будинковолодіння та між ним та ОСОБА_1 склався певний порядок користуванням ним, що відповідає договорам його дарування. 
Також на горищі будинку, над його приміщеннями, які перебувають у його користуванні та житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 7,8 кв.м, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , з дозволу та за погодженням з останнім ним влаштована мансарда.
Зважаючи на розмір часток сторін у житловому будинку, розташування приміщень будинку, які перебувають у їхньому відокремленому користуванні та склад їхніх із відповідачем сімей, нагальну потребу ОСОБА_2 у незначному збільшенні житлової площі порівняно з існуючою на сьогоднішній день, що пов`язано із проживанням у його частині будинку внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; надлишок житлової площі у ОСОБА_1 з огляду на склад його сім`ї, вважає за доцільне провести поділ даного житлового будинку відповідно до II варіанту поділу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1169/024.
За таким варіантом поділу будинку у власності ОСОБА_1 знаходитиметься три житлові кімнати при тому, що склад його сім`ї складають лише дві особи, він та його дружина, у зв`язку з чим зменшення його частки в будинку на 6,8 кв.м не порушить його прав та законних інтересів.
З врахуванням наведеного, просив суд здійснити поділ та виділити йому у власність приміщення житлового будинку «А-1» та прибудови «а1» по АДРЕСА_1 ,: № 1-4 житлову кімнату площею 12,1 кв.м; № 1-5 житлову кімнату площею 14,5 кв.м; № 1-6 житлову кімнату площею 10,7 кв.м; № 1-7 коридор площею 5,2 кв.м, № 1-8 кухню площею 8,2 кв.м, № 1-9 комору площею 3,0 кв.м загальною площею 53,7 кв. м. та житловою площею 37,3 кв. м., що становить 40,73 % або 4073/10000 часток будинковолодіння; 
виділити у власність ОСОБА_1 приміщення житлового будинку «А-1», цегляної веранди «а» та прибудови «а1» по АДРЕСА_1 : № 1 коридор площею 10,3 кв.м; коридор площею 7,6 кв.м; 1-2 житлову кімнату площею 24,4 кв.м; 1-3 житлову кімнату площею 11,8 кв.м, № 1-10 ванну площею 5,9 кв.м; 1-11 кухню площею 10,5 кв.м; загальною площею 70,5 кв.м та житловою площею 36,2 кв.м та цегляну літню кухню «Б» і кам`яний погріб «Г», що становить 59,27 % або 5927/10000 часток будинковолодіння; 
стягнути з нього на користь ОСОБА_1 105438 грн. грошової компенсації різниці вартості часток будинковолодіння та припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння. 

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2026 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.
Виділено ОСОБА_1 в натурі в окрему інвентарну одиницю частину житлового будинку “А-1” в тому числі цегляної веранди "а" та цегляної прибудови "а1": № І коридор площею 10,3 кв.м; № 1-1 коридор – 7,6 кв.м; № 1-2 житлова кімната - 24,4 кв.м., № 1-3 житлова кімната - 11,8 кв.м., № 1-6 житлова кімната - 10,7 кв.м; № 1-10 ванна кімната - 5,9 кв.м; № 1-11 кухня - 10,5 кв.м. загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею – 46,9 кв.м, а також господарські будівлі: літня кухня – "Б" площею 48 кв.м., погріб "Г" площею 46 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Визнано право власності за ОСОБА_1 , на частину житлового будинку “А-1” в тому числі цегляної веранди "а" та цегляної прибудови "а1": № І коридор площею 10,3 кв.м; № 1-1 коридор – 7,6 кв.м; № 1-2 житлова кімната - 24,4 кв. м., № 1-3 житлова кімната - 11,8 кв.м., № 1-6 житлова кімната - 10,7 кв.м; № 1-10 ванна кімната - 5,9 кв. м; № 1-11 кухня - 10,5 кв.м. загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею – 46,9 кв.м, а також господарські будівлі: літня кухня – "Б" площею 48 кв.м., погріб "Г" площею 46 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Припинено право спільної часткової власності на 63/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що зареєстроване за ОСОБА_1 .
Виділено та визнано право власності за ОСОБА_2 , на частину житлового будинку “А-1” в тому числі цегляної прибудови "а1": № 1-4 житлова кімната – 12, 1 кв. м.; № 1-5 житлова кімната – 14, 5 кв. м.; № 1-7 коридор – 5,2 кв. м.; № 1-8 кухня – 8,2 кв. м.; № 1-9 комора – 3,0 кв. м.; загальною площею – 43,0 кв. м. та житловою площею – 26,6 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 113919 грн. в рахунок компенсації за збільшення ідеальної частки житлового будинку, при поділі житлового будинку, господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору при подачі позовної заяви в сумі 3220,80 грн. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку задоволено частково.
Припинено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на будинковололодіння по АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за сплату судового збору при подачі позовної заяви в сумі 536,80 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити його зустрічний позов повністю. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково виходив з того, що запропонований експертом перший варіант поділу спірного житлового будинку є найбільш прийнятним, оскільки відповідає фактичному порядку користування домоволодінням, не потребує жодних переобладнань та перепланування та є найбільш наближеним до їх часток в будинку, в той час як інші варіанти поділу потребують переобладнання та додаткових витрат.
Судом не враховано, що у ОСОБА_1 існують боргові зобов`язання перед апелянтом, тому ОСОБА_1 не має матеріальної можливості компенсувати різницю вартості виділених часток.
Оскільки другий та третій варіанти поділу потребують витрат на перепланування та переобладнання, апелянт погоджується здійснити їх за власний рахунок. ОСОБА_1 вказував, що такі витрати є значними для нього, що також свідчить про відсутність у нього можливості сплатити на користь апелянта 113919 грн. компенсації за збільшення ідеальної частки у будинку.
Також, разом з апелянтом проживають внутрішньо переміщені особи, що зумовлює необхідність у збільшенні житлової площі.
Тому вважає найбільш доцільним та технічно можливим здійснити поділ житлового будинку згідно запропонованих експертом ІІ та ІІІ варіантами його поділу, а не І, згідно якого здійснено поділ рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що має можливість сплатити різницю вартості площі будинку. Варіант поділу за рішенням суду не потребує жодного перепланування та відповідає волі матері сторін, яка викладена в договорах дарування.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
ОСОБА_1 та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 12.11.1996 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 63/100 часток будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці Красилівської міської Ради. На вказаній земельній ділянці розташований глиняний жилий будинок з добудовою А-1, розміром жилої площі 67,4 кв.м, цегляний хлів – Б, недобудований цегляний гараж –В.
Відповідно до виписки з протоколу № 2 «Про затвердження протоколу засідання міжвідомчої комісії № 2 від 07.02. 1988 року ОСОБА_3 дозволено здійснити добудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оформити її та провести перепланування будинку кухню 1-7 площею 6,9 кв.м в кімнату, так як в будинку проживає дві сім`ї. 
Згідно державного акту на право приватної власності на землю I-ХМ № 013288, витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягів з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,045 гектарів в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт видано на підставі договору дарування від 04.12.1997 року № 4464. 
Відповідно до договору дарування від 22.12.2004 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 (який прийняв в дар) 37/100 часток будинку та земельну ділянку площею 0,0545 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці розташований глиняний жилий будинок з добудовою А-1, розміром жилої площі 67,4 кв.м, цегляний хлів – Б, недобудований гараж – В. 
Згідно висновку експерта від 22.11.2024 року запропоновано 4 варіанти розподілу спірного домоволодіння в натурі. 
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи первісний позов та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають право на поділ в натурі будинку, що перебуває в їх спільній частковій власності ( ОСОБА_1 – частка 63/100, ОСОБА_2 – частка 37/100). Житловий будинок слід поділити в натурі згідно першого варіанту поділу згідно висновку експерта – такий поділ будинку відповідає фактичному плануванню (дві відособлені частини), не потребує жодного перепланування чи переобладнання комунікацій тощо, не порушує права сторін у справі та є найбільш наближеним до часток у будинку, якими володіють сторони. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтвердив змогу з врахуванням першого варіанту поділу спірного домоволодіння сплатити різницю відповідачу ОСОБА_2 в сумі 113919 грн. 

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності,може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
Отже, за змістом статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що спірний будинок перебуває у спільної частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частках 63/100 та 37/100 відповідно і сторони мають право на поділ будинку в натурі. При цьому за І варіантом поділу будинковолодіння згідно висновку експерта від 22.11.2024 року №1169/024 перепланування та переобладнання приміщень не потрібне, оскільки ці частини будинку, якими фактично володіють і користуються сторони, технічно ізольовані, облаштовані окремими входами та експлуатуються окремо, приміщення спільного користування відсутні. 
Тож рішення суду відповідає нормам статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України про те, що кожному зі співвласників у спільній частковій власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Кожній стороні виділена окрема площа, яка є ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто, складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статей 181, 382 ЦК України.
Крім того, такий поділ будинку в натурі цілком відповідає змісту договорів дарування часток будинку сторонам, якими зафіксовано не лише частки в праві власності на будинок, а й конкретні приміщення, що передаються у володіння та користування кожній зі сторін. 
Так, згідно договору дарування від 12.11.1996 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 (який прийняв в дар) 63/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В користування ОСОБА_1 переходять: веранда розміром 11 кв.м, коридор –1, розміром 7,5 кв.м, жила кімната – 2, розміром 21,3 кв.м, жила кімната – 3, розміром 11,7 кв.м, жила кімната – 6, розміром 7,8 кв.м, ванна – 10, розміром 6 кв.м, кухня – 11, розміром 5,9 кв.м, кладочка розміром 4,6 кв.м, хлів – Б, недобудований гараж – В.
Відповідно до договору дарування від 22.12.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 (який прийняв в дар) 37/100 часток будинку та земельну ділянку площею 0,0545 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У користування обдарованого переходить частина будинку, яка складається із коридору площею 5,2 кв.м, кухні – 8,2 кв.м, кладовки – 3 кв.м, двох житлових кімнат площею 14,5 та 12,1 кв.м.

За наведеного, не мають істотного значення доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 боргового зобов`язання перед апелянтом та необхідності у апелянта збільшення житлової площі у зв`язку з проживанням разом з ним інших осіб.
Суд першої інстанції правильно констатував, що обраний варіант поділу будинку відповідає вимогам закону і не порушує права сторін. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 червня 2026 року. 

Судді    Л.М. Грох

Т.О. Янчук

А.М. Костенко