ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/441/26 Справа № 202/9523/24 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача        ОСОБА_2 
суддів        ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі судового засідання   ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська УВП № 4» Дніпропетровської області апеляційні скарги прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок  Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.05.2025р., яким обвинуваченого 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 
визнано винуватим за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024 року, яким ОСОБА_9 призначене покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень - виконувати самостійно

за участю захисника (в режимі ВКЗ)  ОСОБА_7 
обвинуваченого (в режимі ВКЗ)   ОСОБА_8 
прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 

в с т а н о в и л а:

Вироком суду першої інстанції обвинуваченого  ОСОБА_8 (далі-обвинуваченого) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років; на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024 року, яким обвинуваченому призначене покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень - виконувати самостійно. 

Вирок суду першої інстанції оскаржено прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 (далі-прокурор) та захисником  ОСОБА_7 (далі-захисник).

В апеляційній скарзі прокурор:
-вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.70,71, ч.3 ст.72 КК України, постанови ККК ВС від 18.02.2025р. по справі №369/18964/23 призначив обвинуваченому покарання без застосування вимог ч.4 ст.70 КК України, тобто неправильно застосував кримінальний закон, оскільки обвинуваченого визнано винуватим та засуджено Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., який не виконано; водночас 06.02.2024р., тобто до ухвалення попереднього вироку, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та визнаний винуватим та засуджений оскаржуваним вироком;
- прохає вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, визнати обвинуваченого винуватим за ч.2 ст15 ч.1 ст.115КК України призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначених цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді восьми років позбавлення волі; на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України, яким обвинуваченого ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., виконувати самостійно; в решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник:
-вважає вирок очевидно незаконним з посиланням на неналежні та недопустимі докази; під час досудового розслідування та судового слідства немає жодного доказу щодо обвинуваченого, є тільки очевидні упереджені і вигадані припущення правоохоронців, поєднаних з обвинуваченням, зі штучним створенням доказів та іншою фальсифікацією, які відверто узаконював суддя, закриваючи очі на усталену судову практику Верховного Суду та ЄСПЛ, діючи однобічно, упередженно, з обвинувальним ухилом, оскільки судовим розслідуванням обвинувачений визнаний винуватим у особливо тяжкому злочині, якого він не скоював, неврахувавши показань обвинуваченого, які спростовують навмисний умисел на вбивство потерпілого, а саме що потерпілий зловживав спиртними напоями, був його грошовим боржником, на протязі доби потерпілий знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, робив навмисні конфлікти з ним особисто і зі свідком ОСОБА_11 , і в день події зранку потерпілий знов прийшов, влаштував новий конфлікт, в ході якого наніс обвинуваченому кілька ударів по обличчю та тулубу, після чого з погрозою позбавлення життя обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 схопив особистий автомат обвинуваченого, направив на обвинуваченого, який одразу перехватив руками руки потерпілого та автомат, та в ході боротьби пролунало два хаотичні постріли в підлогу та в стелю, при цьому обвинувачений на гачок автомату не натискав, від другого пострілу потерпілий присів, а потім ліг на підлогу; саме обвинувачений надавав потерпілому медичну допомогу на протязі 30 хвилин, а свідок ОСОБА_11 одразу побіг повідомити командування та викликати швидку;
-вважає, що не має жодного доказу на встановлення особи, хто взагалі натискав на гачок автомату, після якого потерпілий отримав кульове поранення; єдиний свідок ОСОБА_11 підтвердив, що ініціатором конфлікту був потерпілий, який на протязі доби заходився у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував конфлікти особисто з ним та обвинуваченим, в день події вранці знов прийшов, створив новий конфлікт, при цьому наніс обвинуваченому удари руками по обличчю та тулубу, при цьому свідок ОСОБА_11 чув боротьбу між обвинуваченим та потерпілим, почув обидва постріли, та коли вискочив з другої кімнати, потерпілий впав йому до ніг, автомат був на підлозі, хто натискав на гачок автомата, він особисто не бачив, тому спотворені судом першої інстанції показання даного свідка не відповідають дійсності, є вигаданими, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_11 , наданими суду в порядку ст.225 КПК України; крім того зазначені покази свідка ОСОБА_11 майже в повному обсязі підтвердив обвинувачений;
-зазначає, що посилання у оскаржуваному вироку на допит експерта в судовому засіданні мають обвинувальний ухил, вибіркові і неточні, без зазначення того, що експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що він особисто не оглядав обвинуваченого, та висновок зроблений зі слів обвинуваченого, про відсутність у нього тілесних ушкодженнь, також експерт запевнив, що при проведенні всіх слідчих експериментів він не приймав особистої участі; робив висновок по наданих йому слідчим документах, де чітко зазначив, що показання учасників не відповідають механізму утворення та до них необхідно віднестись критично; також йому не було задано питання про можливий рикошет кулі і можливі спонтанні постріли у боротьбі за автомат, проте суд першої інстанції не призначив додаткової судово-медичної експертизи для встановлення механізму утворення кулею;
-вказує, що речові докази в суді не досліджувались, і посилання у вироку є вибірковими за сприйнятим розумінням суддею;
-вважає, що не відповідають дійсності посилання у оскаржуваному вироку на допустимість первинних доказів, зібраних слідчою ОСОБА_13 , яка не входила до постанови слідчо-оперативної групи від 06.02.2024р., а саме допит підозрюваного, отримання зразків для проведення експертизи від підозрюваного, які стали похідними для проведення судових експертиз, допит свідка ОСОБА_11 , проведення слідчих експериментів з підозрюваним, потерпілим, свідком, при цьому суд першої інстанції 16.01.2025р. безпідставно, в порушення закону приєднав сфальсифіковану передруковану прокурором постанову від 06.02.2024р. з посиланням у оскаржуваному вироку на допустимість вказаних доказів, є незрозумілим посилання у вироку на призначення слідчої ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №12024052420000057 від 03.04.2018р., а не кримінальне правопорушення від 06.02.2024р., що є сумнівним та суперечить ч.2 ст.22 КПК України, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод;
-вважає необгрунтованими заявлений прокурором цивільний позов, оскільки він не підтверджується жодним медичним документом, будь-якими квитанціями, та поза розумним сумнівом надання державною установою особі, яка має тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, допомоги у розмірі 142445грн. є занадто великою сумою та очевидно вигаданою; крім того цивільний позов складений як щодо молодшого лейтенанта ОСОБА_14 , так і щодо обвинуваченого, що є незрозумілим;
-зазначає, що в порушення вимог п.13 ч.1 ст.7 КПК України, обвинувачений був затриманий зранку 06.02.2024р. його допит та слідчий експеримент за його участі проведені 06.02.2024р., постанова про призначення захисника ОСОБА_15 від 07.02.2024р., тому було порушено право на захист обвинуваченого;
-вказує, що є відкритою нісенітницею посилання суду першої інстанції на те, що захисник в судових дебатах прохав кваліфікувати дії обвинуваченого, як перевищення меж необхідної оборони, проте він прохав винести виправдувальний вирок на підставі застосування Європейської практики «отруйного дерева»;
-зазначає, що потерпілий не має до обвинуваченого будь-яких претензій, про що заявив в суді, підтвердивши, що саме єдиний обвинувачений залишився біля нього і надав цому медичну допомогу;
-заперечує проти продовження тримання обвинуваченому під вартою з наданням йому можливості повернутись до військової частини виконувати обов`язок по захисту Батьківщини, на що є письмова згода військової частини;
-вважає, що відсутні належні та допустимі докази вчинення обвинуваченим кримінального прпвопорушення, обвинувачений взагалі не мав умислу на вбивство потерпілого, не бажав його вбивати, оскільки знаходився за місцем проживання із хворобою голови, також не підтверджена об`єктивна сторона злочину, хто натискав на курок автомату, від чого здійснені постріли не встановлено та не доведено, що є неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог КПК України, а саме за відсутності потерпілого, якому не було належним чином повідомлено про судові дебати, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;
-вважає, що зазначені в обвинувальному акті докази мають явні, суттєві розбіжності із висунутим обвинуваченням, які ставлять їх під обгрунтований сумнів відповідно до Конституції України;
-зазначає, що суд першої інстанції постійно спотворював показання обвинуваченого, перебивав його, перекручував показання на свій лад з обвинувальним ухилом, що стало підставою двічі заявити відвід складу суду;
-вказує, що суд першої інстанції проігнорував, що процесуальне рішення у формі постанови, доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, клопотання, заяви, скарги, не є доказами в розумінні ст.84 КПК України, та не можуть оцінюватись крізь призму їх допустимості, зазначені в оскаржуваному вироку судом першої інстанції в порушення вимог ст.22,23,39,214, 110 КПК України, усталеної практики ВС ККС, інструкції з діловодства в системі МВС, затвердженої наказом МВС від 23.08.20212р. №747, рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 у справі №1-17/200930, положення про ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального від 30.06.2020р. №298, ст.8 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод права на справедливий суд, рішеннь ЄСПЛ від 28.07.1999р. у справі «Іммобільяре Саффе» та «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000р., «Гефен проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Яременко проти України», оскільки взяв до уваги протоколи допиту єдиного прямого свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого, відбирання зразків у обвинуваченого, проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого, визнав їх належними та допустимими, також прийняв до уваги рапорт та витяг з ЄРДР, який не є процесуальним рішенням та не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих;
-наголошує, що потерпілий не подавав цивільний позов, але прокурор в особі «Держави» подав цивільний позов до обвинуваченого на відшкодування лікування потерпілого без його підтвердження відповідними документами; посилання у оскаржуваному вироку на «описку» в тексті позовної заяви є неслушними та недоречними, оскільки не передбачені кримінально-процесуальним законодавством, та є неналежним документом;
-зазначає, що суд першої інстанції також проігнорував чинне законодавство, усталену судову практику, приєднав на своє розуміння обставини іншого кримінального провадження за ст.309 КК України, яке стороні захисту не відкривалось, яке взагалі судом першої інстанції не перевірялось та не досліджувалось, не допитувався обвинувачений згідно його обвинувачення, проте виніс обвинуваченому покарання та приєднав його до кримінального провадженння, яке розглядалось по суті;
-прохає оскаржуваний вирок скасувати відповідно ст.62 Конституції України, ст.ст.20,22,90, 321 КПК України, оскільки однобічні посилання суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого є очевидно упередженими та спотвореними, як на недоречні докази, які грунтуються на вигаданих припущеннях, обставини суб`єктивної та об`єктивної сторонни кримінального правопорушення повністю не доведені матеріалами кримінального провадження поза розумним сумнівом, з урахуванням позиції обвинуваченого про визнання ним провини за ст.128 КК України, ухвалити новий вирок, в якому дії обвинуваченого перекваліфікувати з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст.128 КК України.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який також підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення та задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції (далі оскаржуваним вироком) обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її на посаді навідника 1-го відділення 1-го механізованого взводу 7-ї механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24.03.1999р. № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут ЗСУ», Конституції України, та інших законів України, Військової присяги, ст.ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, якому було достеменно відомо, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив закінчений замах на злочин проти життя та здоров`я особи при наступних обставинах.
Так, 06.02. 2024р. приблизно о 08год. 15хв. обвинувачений знаходячись за місцем мешкання на території тимчасового розташування в АДРЕСА_2 , діючи умисно, на грунті конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_16 , військовослужбовцем цієї ж військової частини, командиром 1-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу 2-ї механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону (далі – потерпілим), який прийшов до місця мешкання обвинуваченого з метою з`ясування причин його небажання виходити на бойові позиції, з метою заподіяння смерті потерпілого, в ході конфлікту, який переріс у бійку, взяв у своїй кімнаті ввірену йому для службового користування автоматичну зброю автомат Калашникова (далі – АКС-74У) № НОМЕР_3 , після чого повернувся до кухонної кімнати, де знаходився потерпілий, бажаючи продемонструвати свою перевагу над ним здійснив з автомату один постріл вгору. Потім обвинувачений, приблизно о 08год.20хв. знаходячись в кухонній кімнаті будинку, діючи з прямим умислом, на грунті вказаного конфлікту, з метою заподіяння смерті потерпілому, тримаючи в руках ввірену йому для службового користування автоматичну зброю автомат Калашникова (далі – АКС-74У), з відстані близько 3 метрів здійснив один постріл ззаду в область шиї справа потерпілого, в результаті чого спричинив йому вогнепальне кульове наскрізне поранення шиї з вхідним отвором по задній поверхні шиї справа та вихідним в підщелепно-шийній ділянці зліва та закритий перелом тіла лівої лопатки, а саме виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому своєчасно надано медичну допомогу внаслідок чого не настала його смерть.
Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто як злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції поклав в обґрунтування висновків про визнання винуватості обвинуваченого у вчиненому закінченому замаху на злочин поклав такі докази:
-протокол огляду місця події з флеш-накопичувачем до нього від 06.02.2024р., згідно якого було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено автомат АКС-74У з маркуванням НОМЕР_3 , 1991 року випуску, магазин до нього з 28 патронами калібру 5,45, з них 25 патронів мають маркування 17х83, 2 патрони мають маркування 270х88 та один патрон має маркування 17х82, 2 гільзи з маркуванням 17х83, змиви з автомату, фрагмент тканини з РБК, також виявлено отвір в стіні 10х15 мм, отвір в підлозі 30х35 мм;
(а.с.7-10 т.1)
-протокол проведення слідчого експерименту з диском до нього від 06.02.2024р., за участю обвинуваченого, в ході якого обвинувачений вказав на механізм та обставини вчинення злочину, що мав місце 06.02.2024р.;
(а.с.55-58 т.1)
-протокол проведення слідчого експерименту з диском до нього від 06.02.2024р. за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого він вказав на механізм та обставини вчинення обвинуваченим злочину, що мав місце 06.02.2024р. при цьому показав, що він побачив зі свого ліжка, як у кухні стоять обвинувачений та потерпілий обличчям до обличчя на відстані 1 метру один від одного. У обвинуваченого у руках був автомат, з якого він здійснив один постріл у стелю над головою потерпілого, він побіг рознімати їх, коли підбіг то обвинувачений стояв зі зброєю направленною на потерпілого під кутом в сторону голови, після чого обвинувачений зробив один постріл, вони стояли обличчям один до одного;
(а.с.65-67 т.1)
-протокол проведення слідчого експерименту з диском до нього від 22.04.2024р., за участю потерпілого, в ході якого він вказав на механізм та обставини вчинення обвинуваченим злочину, щодо нього, що мав місце 06.02.2024р.;
(а.с.135-138 т.1
-висновок судово-медичної експертизи №22 від 06.02.2024р. згідно якого при судово-медичному освідуванні будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого не виявлено, та відповідно якого обвинувачений показав, що з 08-30 до 9-00 год. знаходився в будинку з потерпілим, де відбувся конфлікт в результаті якого розпочалася бійка та він взяв автомат та здійснив один постріл вгору, а другий в потерпілого;
(а.с.61т.1)
-висновок судово-медичної експертизи №49 від 15.03.2024р.,згідно якого у потерпілого при зверненні до лікарні виявлено - вогнепальне кульове наскрізне поранення шиї з вхідним отвором по задній поверхні шиї справа та вихідним в підщелепно-шийній ділянці зліва, закритий перелом тіла лівої лопатки, які утворилися внаслідок одного снаряду (кулі), не виключно - при пострілах з автоматичної вогнепальної зброї, можливо в зазначений термін у постанові чи медичних документах, і за ступенем тяжкості, відносяться до середньої тяжкості, як потребуючі для свого лікування термін понад 21 добу.
Вхідний вогнепальний отвір розташований по задній поверхні шиї справа, тому в момент отримання поранення потерпілого, міг знаходитися, як у вертикальному або близькому до такого положення так і у горизонтальному або близькому до такого положення, та найбільш імовірно задньою поверхнею тіла до вогнепальної зброї.
Вхідний вогнепальний отвір розташований по задній поверхні шиї справа, тому виключається можливість у потерпілого спричинити самому собі тілесне ушкодження при пострілі з автомату.
Вхідний вогнепальний отвір знаходиться по задній поверхні шиї справа а вихідний отвір у підщелепно-шийній ділянці зліва, тому раневий канал направлений ззаду наперед, справа наліво.
Через недостатність опису тілесних ушкоджень в наданих медичних документа судити про дистанцію пострілу не має можливості.
Дані медичних документів у тому, що вхідний вогнепальний отвір знаходиться по задній поверхні шиї справа, а вихідний отвір у підщепло-шийній ділянці зліва, суперечать показанням підозрюваного та свідка ОСОБА_11 , які вказують на те, що потерпілий та підозрюваний знаходилися обличчям один до одного;
(а.с.105-107 т.1)
-висновок судово-медичної експертизи №103 від 30.04.2024 згідно якого не виключається можливість утворення наскрізного поранення шиї з вхідним отвором по задній поверхні шиї справа та вихідним в підщелепно-шийній ділянці зліва, закритого перелому тіла лівої лопатки у потерпілого, за обставин, на які він вказав під час слідчого експерименту від 22.04.2024р.; 
(а.с.148 т.1) 
-висновок судової експертизи зброї від 26.03.2024, згідно якого наданий на дослідження предет, візуально схожий на автомат АКС-74У, є бойовою нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю - автоматом конструкції Калашникова зі складним прикладом та укороченим стволом (АКС-74У) калібру 5,45х39 мм, заводський номер НОМЕР_3 , 1991 року випуску, виробництва Тульського збройного заводу.
Автомат виготовлений промисловим способом та придатний до стрільби.
Надані на дослідження предмети у загальній кількості 28 (двадцять вісім) штук. візуально схожі на патрони, які містяться у сейф-пакеті Р8Р1507652, є бойовими припасами - 5,45х39 мм військовими проміжними патронами зразка 1974 року. Патрони виготовлені промисловим способом та до стрільби придатні.
Надані на дослідження предмети, візуально схожі на гільзи, які містяться у сейф-пакеті PSP1507651, є складовими частинами бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм, виробництва СРСР, а саме стріляними капсульованими гільзами. Надані на дослідження дві гільзи, стріляні з наданого на дослідження автомату АКС-74У № НОМЕР_3 , 1991 р.в.;
(а.с.76-86 т.1)
-постанова слідчого про визнання речовими доказами від 06.02.2024р., а саме:
-автомату АКС-74У № НОМЕР_3 1991р. випуску та магазин до нього;
- 28 патронів калібру 5,45*39мм;
-змивів з рукоятки, цівки, ричага (запобіжника), ричага (затвору),
спускового гачка та магазину автомата;
-2гільзи калібру 5,45
-фрагменту тканини з РБК;
шкарпеток шерстяних біліх, термобілизни (а саме штанів сірого кольору та кофти);
(а.с.12-13, 22-23 т.1)

-висновок судово-психіатричної амбулаторної експертизи №176 від 22.03.2024, згідно якого обвинуваченого в період інкримінованого йому діяння виявляв і виявляє в теперішній час психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості.
Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
За своїм психічним станом іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
(а.с.88-91 т.1)

-висновок судово-психіатричної амбулаторної експертизи №358 від 23.05.2024, згідно якого потерпілий на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє.
У період часу, до якого відносяться скоєні проти нього протиправні дії, потерпілий перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки;
(а.с.167-169 т.1)

-показання обвинуваченого в судовому засіданні, який не визнав вину у вчиненому злочині та показав, що за два дні до 06.02.2024р. він разом з потерпілим вийшли з позицій. Обвинувачений раніше проживав разом з потерпілим у будинку, та потерпілий постійно зловживав алкогольними напоями, і не давав спокою обвинуваченому, оскільки обвинувачений не вживав алкогольні напої та заважав їх вживати і потерпілому. 06.02.2024 потерпілий прийшов до будинку, де мешкав обвинувачений і почав кричати. ОСОБА_11 , з яким на той час проживав обвинувачений, почав заспокоювати потерпілого. Спочатку потерпілий хотів вдарити обвинуваченого, а потім потерпілий взяв автомат, який був ввірений обвинуваченому, та став ним погрожувати, що буде стріляти, потім натиснув на гачок автомату і здійснив один постріл. Потерпілий впав після пострілу, а ОСОБА_11 , який перебував поряд, одразу пішов за лікарем, і обвинувачений залишився вдвох з потерпілим. Через 20 хвилин прибули лікарі і повідомили, що не має небезпеки для життя потерпілого та забрали його до лікарні. Обвинувачений стверджував в суді, що в ході бійки вони з потерпілим боролися за автомат, при цьому потерпілий нажимав на гачок автомату, а тому постріли з нього були хаотичні. Він особисто не мав наміру на вбивство потерпілого, намагався лише вихватити належну йому зброю із рук потерпілого. При цьому обвинувачений не визнав цивільний позов прокурора в інтересах закладу охорони здоров`я про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого. 
- показання потерпілого в судовому засіданні, який показав, що в день події він разом з іншими військовослужбовцями повинні були виходити на позиції, але ОСОБА_11 повідомив йому, що обвинувачений захворів, після чого потерпілий прийшов до будинку, де проживав обвинувачений з метою з`ясування його стану здоров`я. В ході спілкування з обвинуваченим між ними виник конфлікт через те, що потерпілий повинен був віддати 8000 гривень обвинуваченому та який вдарив потерпілого кулаком, після чого вони почали битися. В цей час ОСОБА_11 підійшов до них та відтягнув один від одного. Після чого обвинувачений пішов у іншу кімнату, взяв свій автомат та вистрелив безпосередньо в нього, від чого він особисто впав, але не втратив свідомість. Коли він впав, обвинувачений підійшов до нього та сів на нього, та вдарив його ще один раз, а лише потім обвинувачений почав надавати йому особисто допомогу. Після прибуття командира роти, він особисто втратив свідомість. Він особисто при здійсненні пострілу обвинуваченим перебував на відстані біля 1,5 - 2 метри від обвинуваченого. Потерпілий підтвердив, що алкоголь не вживав, та що будь-якої боротьби між ним та обвинуваченим за автомат обвинуваченого не було, обвинуваченим був здійснений постріл в нього прицільно і цілеспрямовано, він не впевнений у тому, що у обвинувачений не мав наміру його вбивати; 
-показання свідка ОСОБА_17  в судовому засіданні, що 06.02.2024р. йому повідомили, що потерпілому спричинено кульове поранення і його госпіталізовано. Він особисто прибув на місце події, де побачив потерпілого з пораненням в області шиї, який перебував в шоковому становищі. При огляді поранення потерпілого були ознаки самопострілу, але у подальшому це було спростовано встановленням на задній поверхні шиї наявністю вхідного отвору;
-показання свідка ОСОБА_11 , надані ним 15.03.2024р. в порядку ст. 225 КПК України з відеофіксацією, що він на день події проживав вдвох разом з обвинуваченим. Напередодні потерпілий прийшов до їх будинку, після чого він особисто вночі почув крики та побачив, як потерпілий наніс удар обвинуваченому, після чого він особисто виставив потерпілого за двері будинку. 06.02.2024 він особисто прокинувся після того, як почув постріл, коли він зайшов в іншу кімнату, то побачив, як впав потерпілий, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, при цьому обвинувачений тримав автомат в руках та здійснив другий постріл. Він особисто підтвердив, що обвинувачений після здійснення пострілів в потерпілого, намагався надавати йому допомогу до прибуття лікарів;
-показання судового медичного експерта ОСОБА_18 в судовому засіданні, який в повному обсязі підтримав висновки проведених ним судово-медичних експертиз, підтвердивши, що в ході проведення експертного дослідження була встановлена ступінь тяжкості заподіяного обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та механізм нанесення обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження.

При цьому суд першої інстанції розглянув клопотання захисника про визнання всіх доказів недопустимими, оскільки вони були зібрані слідчою ОСОБА_19 , яка не входила до слідчої-оперативної групи та керуючись вимогами ст.ст.39,40,84,85,86,87,94,110, 290 КПК України, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.10.2019р. в справі № 639/8329/14-к, від 01.12.2021р. у справі № 501/740/18, в справі № 426/22634/18 (провадження № 51-4102 км 21) від 24.01.2022р., правовими висновками об`єднаної палати ККС Верховного Суду у постанові від 14.02.2022р. (справа № 477/426/17, провадження № 51-4963 кмо 20, дійшов висновку про безпідставність доводів захисника про відсутність в матеріалах документів щодо повноважень слідчим ОСОБА_13 на здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, оскільки стороною обвинувачення в ході судового розгляду була надана постанова про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні №12024052420000057 від 06.02.2024р.у, яка підписана начальником СВ ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_20 та відповідає передбаченим вимогам КПК України. 
Так зі змісту вказаної копії постанови від 06.02.2024р. вбачається, що для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12024052420000057 від 03.04.2018р. призначено групу слідчих у складі яких є старший слідчий СВ ВП №3 ОСОБА_13 , при цьому в копії постанови містятся дата та місце її складання, прізвище, ініціали та посада особи, яка прийняла рішення про визначення групи слідчих та слідчого, прізвище та ініціали слідчого, посилання на правові підстави прийняття постанови, номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР і дату його внесення до Реєстру, попередню правову кваліфікацію ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України тощо.
Враховуючи наведене вище суд першої інстанції дійшов висновку, що долучення вказаної постанови на стадії судового розгляду для вирішення сумнівів сторони захисту у її достовірності, є необхідним на підтвердження того, що докази в кримінальному провадженні були зібрані уповноваженою на це особою, що в свою чергу підтверджує відсутність підстав для визнання всіх доказів, отриманих під час досудового розслідування слідчою ОСОБА_13 , недопустимими.

Також судом першої інстанції відкинуті доводи сторони захисту, що дії обвинуваченого є наслідком перевищення меж необхідної оборони, оскільки вони суперечать вимогам ст.36 КПК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002р. з урахуванням конкретних обставин справи, а саме дій обвинуваченого, встановивши їх співвідношення та відповідність захисту небезпечності посягання, та дійшов висновку, що обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони. Так судом першої інстанції не встановлено такого противоправного посягання на обвинуваченого з боку потерпілого, яке б викликало невідкладну необхідність у заподіянні шкоди здоров`ю потерпілого, з огляду на показання обвинуваченого про те в ході 
конфлікту між ним та потерпілим, який в подальшому переріс в бійку, потерпілий взяв автомат і навів зброю на обвинуваченого, проте в ході боротьби обвинувачений хотів забрати зброю у потерпілого, та при цьому потерпілий натиснув на гачок автомата. Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені показання обвинуваченого не підтверджується сукупністью досліджених та оцінених доказів, що зброя перебувала саме у руках потерпілого, після чого відбулась боротьба за неї між потерпілим та обвинуваченим, пролунали хаотичні постріли, внаслідок яких потерпілий отримав поранення у життєво важливий орган –шию. Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що вистріл був здійснений з автомату саме обвинуваченим з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд перевірив показання обвинуваченого щодо невизнання ним винуватості та незгодою з їх кримінально-правовою кваліфікацією у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, враховуючи його заінтересованість у вирішенні даного кримінального провадження, проаналізувавши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, та дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними, непослідовними, в них наявні протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які спростовують показання обвинуваченого з фактичних обставин справи
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушенння за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним із зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, також зазначена форми вини, мета та мотиви вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував формолювання обвинувачення, визнаного ним доведеним, конкретними безпосередньо дослідженими доказами, надав аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях потерпілого, свідків, експерта, обвинуваченого при проведенні досудового розслідування та в судовому засіданні, у висновках численних експертиз та інших письмових доказах.
При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що судом в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченого покладені лише належні, допустимі та достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені у оскаржуваному вироку в точних та категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу допустимості та достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку належним чином вмотивовані висновки щодо кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, визнаних судом доведеними, шляхом зіставлення ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та обґрунтування висновку фактичними обставинами про їх відповідність.
Так суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційної скарги захисника встановив, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем, навідником 1-го відділення 1-го механізованого взводу 7-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону вказаної військової частини НОМЕР_2 , приблизно о 08 год. 15 хв. 06.02.2024р. знаходився за місцем мешкання в буд. АДРЕСА_2 , коли до нього прийшов потерпілий військовослужбовець тієї ж війскової частини з метою з`ясування причин небажання обвинуваченого виходити на бойові позиції.
В ході розмови між обвинуваченим та потерпілим в кухонній кімнаті виник конфлікт, який переріс у бійку, яку розняв свідок ОСОБА_11 , військовослужбовець тієї ж військової частини, який також мешкав в будинку разом з обвинуваченим. Після цього обвинувачений вийшов з кухонної кімнати та діючи умисно, на грунті конфлікту з потерпілим, з метою його вбивства, взяв у своїй кімнаті будинку ввірену йому для службового користування автоматичну зброю автомат Калашникова, повернувся до кухонної кімнати, де знаходився потерпілий, бажаючи продемонструвати свою перевагу, здійснив постріл вгору, а потім з відстані близько 3 метрів здійснив один постріл ззаду в область шиї справа потерпілого, в результаті чого спричинив йому вогнепальне кульове наскрізне поранення шиї з вхідним отвором по задній поверхні шиї справа та вихідним в підщелепно-шийній ділянці зліва та закритий перелом тіла лівої лопатки, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умислу на вбивство потерпілого до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому своєчасно було надано медичну допомогу та внаслідок чого не настала його смерть.
Так, вирішуючи питання про умисел обвинуваченого при вчиненні ним закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого, суд першої інстанції врахував спосіб вчинення обвинуваченим злочину, а саме здійснення обвинуваченим з автоматичної зброї - автомату Калашникова (з відстані близько 3-х метрів одного пострілу ззаду справа в область шиї потерпілого, внаслідок чого потерпілому було заподіяно вогнепальне кульове наскрізне поранення шиї з вхідним отвором по задній поверхні шиї справа та вихідним в підщелепно-шийній ділянці зліва, закритий перелом тіла лівої лопатки, що підтверджується численними висновками проведених судово-медичних експертиз, які є науково обгрунтованими, не мають суперчностей, є логічними та узгоджуються з усією сукупністю досліджених та оцінених доказів по справі. При цьому судом було враховано знаряддя злочину  автомат - конструкції Калашникова зі складним прикладом та укороченим стволом (АКС-74У) калібру 5,45х39 мм., який є бойовою нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю, ударно спусковий механізм якого дозволяє проводити постріли, як в одиночному режимі, так і в повністю автоматичному, виготовлений промисловим способом та придатний для стрільби.

При цьому, також судом першої інстанції була врахована відстань з якої обвинувачений здійснив постріл з автомату в потерпілого, локалізація поранення від пострілу –життєво важлива частина тулуба, а саме шия.

Судом першої інстанції зроблені правильні висновки, що обвинувачений здійснюючи з близької відстані з автомату один прицільний постріл в потерпілого, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого від даного пострілу та бажав цього, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства потерпілого до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу, внаслідок чого не настала його смерть.
При цьому при кваліфікації злочиних дій обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що настання в цих випадках менш небезпечних наслідків є скоріше виключенням із правил розвитку причинно-наслідкових зв`язків через щасливий збіг обставин, враховуючи здійснення обвинуваченим - військовослужбовцем, який мав певні навички поводження з вогнепальною зброєю відповідно свого статусу, пострілу з близької відстані з автомату в життєво важливий орган потерпілого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинуваченого з фактичних обставин, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, дійшов висновку, що фактичні дані не підтверджують твердження обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілого.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги захисника, що вирок очевидно незаконним з посиланням на неналежні та недопустимі докази; під час досудового розслідування та судового слідства немає жодного доказу щодо обвинуваченого, є тільки очевидні упередженні і вигадані та припущення правоохоронців, поєднаних з обвинуваченням, зі штучним створенням доказів та іншою фальсифікацією, які відверто узаконював суддя, закриваючи очі на усталену судову практику Верховного Суду та ЄСПЛ, діючи однобічно, упередженно, з обвинувальним ухилом, оскільки судовим розслідуванням обвинувачений визнаний винуватим у особливо тяжкому, якого він не скоював, неврахувавши показань обвинуваченого, які спростовують навмисний умисел на вбивство потерпілого, а саме потерпілий зловживав спиртними напоями, був його грошовим боржником, на протязі доби потерпілий знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, робив навмисні конфлікти з ним особисто і зі свідком ОСОБА_11 , і в день події зранку потерпілий знов прийшов, влаштував новий конфлікт, в ході якого наніс обвинуваченому кілька ударів по обличчю та тулубу, після чого з погрозою позбавлення життя обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 схопив особистий автомат обвинуваченого, направив на обвинуваченого, та він особисто одразу перехватив руками руки потерпілого та автомат, та в ході боротьби пролунало два хаотичні постріли: в підлогу та в стелю, при цьому обвинувачений на гачок автомату не натискав, від другого пострілу потерпілий присів, а потім ліг на підлогу; саме обвинувачений надавав йому медичну допомогу на протязі 30 хвилин, а свідок ОСОБА_11 одразу побіг повідомити командування та викликати швидку, є необгрунтованими, спростовуються сукупністю наведених вище безпосередньо досліджених та оцінених судом першої інстанції доказів, які підтверджують фактичні обставини справи та винуватість обвинуваченого у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого.

З аналогічних підстав не підлягають є надуманими і не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги, що не має жодного доказу на встановлення особи, хто взагалі натискав на гачок автомату, після якого потерпілий отримав кульове поранення; єдиний свідок ОСОБА_11 підтвердив, що ініціатором конфлікту був потерпілий, який на протязі доби заходився у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував конфлікти особисто з ним та обвинуваченим, в день події вранці знов прийшов, створив новий конфлікт, при цьому наніс обвинуваченому удари руками по обличчю та тулубу, при цьому свідок ОСОБА_11 чув боротьбу між обвинуваченим та потерпілим, почув обидва постріли, та коли вискочив з другої кімнати, потерпілий впав йому до ніг, автомат був на підлозі, хто натискав на гачок автомата, він особисто не бачив, тому спотворені судом першої інстанції показання даного свідка не відповідають дійсності, є вигаданими, що підтверджується його поясненнями, наданими суду в порядку ст.225 КПК України; крім того зазначені покази свідка ОСОБА_11 майже в повному обсязі підтвердив обвинувачений. 
Так свідок ОСОБА_11 при проведенні слідчого есперименту, за його участі 06.02.2024р. одразу після події злочину в присутності двох понятих під відеофіксацію показав, що саме обвинувачений, у руках якого був автомат, здійснив спочатку один постріл у стелю над головою потерпілого, а потім зробив другий прицільний постріл у потерпілого під кутом в сторону голови. 
Даний свідок в судовому засіданні судом першої інстанції не допитувався. В оскаржуваному вироку суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_11 , наданих ним 15.03.2024р. в порядку ст. 225 КПК України з відеофіксацією, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні ухвала слідчого судді та протокол допиту зазначеного свідка слідчим суддею, що робить зазначений доказ недопустимим відповідно до вимог ст. 87-89 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що посилання у оскаржуваному вироку на допит експерта в судомову засіданні мають обвинувальний ухил, вибіркові і неточні, без зазначення того, що експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що він особисто не оглядав обвинуваченого, та висновок зроблений зі слів обвинуваченого, про відсутність у нього тілесних ушкодженнь, також експерт запевнив, що при проведенні всіх слідчих експерименті він не приймав особистої участі; робив висновок по наданих йому слідчим документах, де чітко зазначив, що показання учасників не відповідають механізму утворення та до них необхідно віднестись критично; також йому не було задано питання про можливий рикошет кулі і можливі спонтанні постріли у боротьбі за автомат, проте суд першої інстанції не призначив додаткової судово-медичної експертизи для встановлення механізму утворення кулею, є неспроможними, оскільки судом першої інстанції ретельно було дослідженні численні висновки судово-медичних експертиз, проведених експертом ОСОБА_21 допитаний експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні та зроблений правильний висновок про належність, допустимість та достовірність вказаних висновків СМЕ, як щодо потерпілого так і щодо обвинуваченого. Зазначені висновки СМЕ були зроблені з урахуванням проведених слідчих експериментів з обвинуваченим, потерпілим та свідком ОСОБА_11 , та вони є логічними, не містять суперечностей та підтверджують механізм заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень шляхом здійснення одного пострілу з автомату з близької відстані.
Що стосується доводів , що речові докази в суді не досліджувались, та посилання у вироку є вибірковими за сприяйнятим розумінням суддею, то вони також не мають під собою підгрунття, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному вироку наведено дослідження ним постанови про визнання речовими доказами предметів, які були вилучені під час огляду місця події, а саме автомату, патронів, гільз до нього, змивів з автомату та одягу, які також у сукупності з іншими доказами підтверджують винуваність обвинуваченого у вчиненні злочину щодо потерпілого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що не відповідають дійсності посилання у оскаржуваному вироку на допустимість первинних доказів, зібраних слідчою ОСОБА_13 , яка не входила до постанови слідчо-оперативної групи від 06.02.2024р., а саме допит підозрюваного, отримання зразків для проведення експертизи від підозрюваного, які стали похідними для проведення судових експертиз, допит свідка ОСОБА_11 , проведення слідчих експериментів з підозрюваним, потерпілим, свідком, при цьому суд першої інстанції 16.01.2025р. безпідставно, в порушення закону приєднала сфальсифіковану передруковану прокурором постанову від 06.02.2024р. з посиланням у оскаржуваному вироку на допустимість вказаних доказів, тільки є незрозумілим посилання у вироку на призначення слідчої ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №12024052420000057 від 03.04.2018р., а не кримінальне правопорушення від 06.02.2024р., що є сумнівним та суперечить ч.2 ст.22 КПК України, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному вироку навів переконливі мотиви приєднання до матеріалів кримінального провадження постанови від 06.02.2024р. про входження слідчої ОСОБА_13 до слідчої групи з розслідування кримінального правопорушення щодо обвинуваченого, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що в порушення вимог п.13 ч.1 ст.7 КПК України, обвинувачений був затриманий зранку 06.02.2024р. його допит та слідчий експеримент за його участі проведені 06.02.2024р., постанова про призначення захисника ОСОБА_15 від 07.02.2024р., тому було порушено право на захист обвинуваченого, то вони також є надуманими з таких підстав.
Дійсно відповідно до протоколу затримання від 06.02.2024р. обвинувачений був затриманий 06.02.2024р. о 17-30год. у присутності двох понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 за підозру у вчиненні ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та йому роз`яснено його права передбачені ст.42, 208, 213 КПК України, також в цей же день о 17-44год. в телефонному режимі був повідомлений співробітник Регіонального центру з надання безоплатної вториної допомоги ОСОБА_24 про затримання обвинуваченого, та який повідомив номер заявки за даним телефонним дзвінком. При цьому від затриманого ОСОБА_8 клопотань, заяв, скарг не надійшло (а.с.18-21 т.1). 07.02.2024р. для захисту інтересів обвинуваченого був призначений захисник ОСОБА_15 .

Доводів апеляційної скарги захисника, що є відкритою нісенітницею посилання суду першої інстанції на те, що захисник в судових дебатах прохав квалфікувати дії обвинуваченого, як перевищення меж необхідної оборони, проте він прохав винести виправдувальний вирок на підставі застосування Європейської практики «Отруйного дерева», також не заслуговують на увагу, оскільки позиція захисника та обвинуваченого на протязі судового розгляду була незрозумілою, при цьому висувались різні версії отримання потерпілим тілесного ушкодження, що підтверджується відеоаудиозаписами судових засідань. Так обвинувачений при проведенні слідчого експерименту в присутності захисника та двох понятих наголошував на версії , що потерпілий взяв ввірений обвинуваченому автомат , став погрожувати обвинуваченому, після чого натиснув на гачок автомату, та обвинувачений з метою недопущення цього почав вихватувати автомат з рук потерпілого, та в цей час пролунали два хаотичні постріли від яких потерпілий впав та йому було заподіяне вогнепальне поранення в шию.
Проте під час проведення СМЕ щодо обвинуваченого він повідомив експерту , що саме він особисто взяв свій автомат та здійснив один постріл вгору та один постріл в потерпілого.
Зазначене також підтвердив свідок ОСОБА_11 при проведенні слідчого експерименту.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в апеляційній скарзі сторони захисту не заперечується, що саме обвинувачений необережно здійснив постріл з автомату в потерпілого коли намагався відібрати у потерпілого цей автомат, що є відповідно до висновків проведених СМЕ неспроможним та спростовується наведеною сукупністю доказів, які були предметом дослідження оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
Крім того суд першої інстанції виклав переконливі висновки, щодо неперебування обвинуваченого під час події у стані необхідної оборони, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника, що відсутні належні та допустимі докази вчинення обвинуваченим кримінального прпвопорушення, обвинувачений взагалі немав умислу на вбивство потерпілого, не бажав його вбивати, оскільки знаходився за місцем проживання із хворобою голови, не підтверджена об`єктивна сторона злочину, хто натискав на курок автомату, від чого здійсненні постріли не встановлено та не доведено, що є неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог КПК України, а саме за відсутності потерпілого, якому не було належним чином повідомлено про судові дебати, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зазначені в обвинувальному акті докази мають явні, суттєві розбіжності із висунутим обвинуваченням, які ставлять їх під обгрунтований сумнів відповідно до Конституції України, також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції у повному обсязі доведені всі обставини, які підляють доказуванню у кримінальному провадженні, а саме подію злочину, винуватість обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину тощо. При цьому надана оцінка всім доказам по справі, як окремо, так і у їх сукупності. 
При цьому суд апеляційної інстанції тільки не погоджується з висновком суду першої інстанції про допустимість показань свідка ОСОБА_11 , наданими в порядку ст.225 КПК України та вважає доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу слушними з підстав наведених вище.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність потерпілого якому не було належним чином повідомлено про судові дебати, то вони також є надуманими та спростовуються письмовою заявою потерпілого від 20.09.2024р. про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції з зали суду Бородянського районного суду Київської області , оскільки він не має можливості прибути до зали суду. Крім того потерпілий був безпосередньо допитаний судом першої інстанції з фактичних обставин справи, висловив свою позицію по справі та не наполягав на його участі при проведенні судових дебатів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції постійно спотворював показання обвинуваченого, перебивав його, перекручував показання на свій лад з обвинувальним ухилом, що стало підставою двічі заявити відвід складу суду; що суд першої інстанції проігнорував, що процесуальне рішення у формі постанови, доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, клопотання, заяви, сарги, не є доказами в розумінні ст.84 КПК України, та не можуть оцінюватись крізь призму їх допустимості, зазначені в оскаржуваному вироку судом першої інстанції в порушення вимог ст.22,23,39,214, 110 КПК України, усталеної практики ВС ККС, інструкції з діловодства в системі МВС, затвердженої наказом МВС від 23.08.20212р. №747, рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 у справі №1-17/200930, положення про ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального від 30.06.2020р. №298, ст.8 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод права на справедливий суд, рішеннь ЄСПЛ від 28.07.1999р. у справі «Іммобільяре Саффе» та «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000р., «Гефен проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Яременко проти України», оскільки взяв до уваги протоколи допиту єдиного прямого свідка ОСОБА_25 та обвинуваченого, відбирання зразків у обвинуваченого, проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого, визнав їх належними та допустимими, також прийняв до уваги рапорт та витяг з ЄРДР, який не є процесуальним рішенням та не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, то вони також є неспроможними та не підлягають задоволенню.
Так судом апеляційної інстанції було перевірено дотримання судом першої інстанції вимог КПК України, що стосуються судового розгляду вимог кримінального провадження та встановлено, що судовий розгляд був проведений повноважним складом суду, з обов`язковою участю сторін кримінального провадження з дотриманням їх процесуальних прав. Відводи, завлені складу суду, були вирішенні у відповідності з вимогами ст.75,80,81 КПК України. При цьому судом першої інстанції безпосередньо дослідженні всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, допитані обвинувачений, потерпілий, численні свідки, оцінені ці докази , як окремо, так і у сукупності, відповідно до вимог діючого КПК України.

Що стосовується доводів апеляційної скарги про те, що він вважає необгрунтованими заявлений прокурором цивільний позов, оскільки він не підтверджується жодним медичним документом, будь-якими квитанціями, та поза розумним сумнівом надання державною установою особі, яка має тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, допомоги у розмірі 142445грн. є занадто великою сумою та очевидно вигаданою; крім того цивільний позов складений як щодо молодшого лейтенанта ОСОБА_14 , так і щодо обвинуваченого, що є незрозумілим;  що потерпілий не подавав цивільний позов, але прокурор в особі «Держави» подав цивільний позов до обвинуваченого на відшкодування лікування потерпілого без його підтвердження відповідними документами; посилання у оскаржуваному вироку на «описку» в тексті позовної заяви, то вони також не мають під собою підгрунття за таких підстав.
Так судом першої інстанції обгрунтовано та вмотивовано зроблено висновки, щодо задоволення цивільного позову прокурора в інтересах Держави до обвинуваченого про відшкодування збитків, витрачених на лікування потерпілого після заподіяння йому обвинуваченим тілесного ушкодження, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. При цьому судом першої інстанції наведені підстави для задоволення даного позову у повному обсязі з підтвердженням відповідними доказами, а саме довідкою калькуляцією бюджетної вартості лікування потерпілого 06.02.2024 по 09.04.2024 з подробним описом перебування потерпілого у різних відділеннях установ охорони здоров`я. 
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначення прокурором в мотивівальній частині позовної заяви прізвище ОСОБА_26 є опискою, яка не спотворює зміст зазначеної позовної заяви та не робить її незрозумілою.

Судом апеляційної інстанції також було перевірено висновки суду першої інстанції про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання та встановлено, що воно призначено судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.65 КК України в мінімальній, межі , встановлених у санкції ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням, що обвинувачений вчинив закінчений замах на особливо тяжкий умисний злочин проти життя людини, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину, знаряддя злочину та його наслідки, особу, який згідно службової характеристики військової частин зарекомендував себе з негативної сторони, обставину що обтяжує покарання обвинуваченого – рецидив злочину, та відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, та що саме такий вид покарання та його розмір є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає висновки суду щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання помилковими, які зроблені внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.70,71, ч.3 ст.72 КК України, постанови ККК ВС від 18.02.2025р. по справі №369/18964/23 призначив обвинуваченому покарання без застосування вимог ч.4 ст.70 КК України, тобто неправильно застосував кримінальний закон, оскільки обвинуваченого визнано винуватим та засуджено Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., який не виконано; водночас 06.02.2024р., тобто до ухвалення попереднього вироку, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та визнаний винуватим та засуджений оскаржуваним вироком; з проханням вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, визнати обвинуваченого винуватим за ч.2 ст15 ч.1 ст.115КК України призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначених цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді восьми років позбавлення волі; на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України, яким обвинуваченого ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., виконувати самостійно; в решті вирок залишити без змін, є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а оскаржений вирок скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням свого вироку в цій частині. 
З аналогічних підстав не є слушними та не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції також проігнорував чинне законодавство, усталену судову практику, приєднав на своє розуміння обставини іншого кримінального провадження за ст.309 КК України, яке стороні захисту не відкривалось, яке взагалі судом першої інстанції не перевірялось та не досліджувалось, не допитувався обвинувачений згідно його обвинувачення, проте виніс обвинуваченому покарання та приєднав його до кримінального провадженння, яке рзглядалось по суті.

Доводи апеляційної скарги захисника, що потерпілий не має до обвинуваченого будь-яких претензій, про що заявив в суді, підтвердив, що саме єдиний обвинувачений залишився біля нього і надав цому медичну допомогу були враховані судом першої інстанції при призначені обвинуваченому відповідного розміру покарання у виді позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Доводи апеляційної скарги, проти продовження тримання обвинуваченому під вартою з наданням йому можливості повернутись до військової частини виконувати обов`язок по захисту Батьківщини, на що є письмова згода військової частини, також не підлягають задоволенню, оскільки це є дискреційними повноваженнями суду при розгляді справи по суті.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги захисника, про скасування вироку суду першої інстанції відповідно ст.62 Конституції України, ст.ст.20,22,90, 321 КПК України, оскільки однобічні посилання суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого є очевидно упередженими та спотвореними, як на недоречні докази, які грунтуються на вигаданих припущеннях, обставини суб`єктивної та об`єктивної сторонни кримінального правопорушення повністю не доведені матеріалами кримінального провадження поза розумним сумнівом, з урахуванням позиції обвинуваченого про визнання ним провини за ст.128 КК України, ухвалити новий вирок, в якому дії обвинуваченого перекваліфікувати з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст.128 КК України, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінальногопроцесуального закоку при ухваленні оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 405, 407, 420 КПК України колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок  Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.05.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на вирок  Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.05.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.05.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого  ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначених цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 17000грн. остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді восьми років позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2024р. за ч.1 ст.309 КК України, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., виконувати самостійно

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.    

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили після його проголошення, та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою у той самий строк з дня отримання його копії. 

Судді