Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
03 червня 2026 року № 520/30919/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (пров. Феодосія Макаревського, буд.1А,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49005, код ЄДРПОУ03191673) про визнання протиправним та скасування рішення,- 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (код ЄДРПОУ 03191673, юридична адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Макаревського Феодосія, 1-А), прийняте у формі Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-712 від 26.06.2025 про невизнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом другої групи з 09.02.2016.
В обґрунтування позову зазначено, що рішення Центру оцінювання функціонального стану особи відповідача № ЦО-712 від 26.06.2025, яким за результатами проведеної заочної медико – соціальної експертизи позивача не визнано особою з інвалідністю, починаючи з дати встановлення – 09.02.2016, а також скасовано рішення Міжрайонної Основ`янської медико-соціальної експертної комісії» Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертиз» № 140 від 09.02.2016 та подальші рішення МСЕК, - є неправомірними та такими, що порушують права позивача. 
Оскаржуване рішення, на думку позивача, відповідачем прийнято із порушенням процедури, встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру», а також постановами Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 та № 1338 від 15.11.2024.
Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.
Так, відповідачем зазначено, що до нього надійшли листи Міністерства охорони здоров`я України, якими доручено Центральній медико-соціальній експертній комісії Міністерства охорони здоров`я України на виконання запитів служби безпеки України від 04.11.2024 року № 14/1-6971 та Державного бюро розслідувань від 06.11.2024 року № 10-2-02-01-27449 здійснити перевірку обґрунтованості рішень щодо зазначених у додатках до запитів осіб та у разі необхідності провести переогляд шляхом - проведення медико соціальної експертизи стосовно таких осіб і прийняти відповідні рішення.
Листом повідомленням від 18.02.2025 №653/03-19, позивачу повідомлено про необхідність прибуття до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" для надання всіх медичних документів, що слугували підставою для прийняття рішення про встановлення йому інвалідності та проходження повного медичного обстеження.
Як зазначає відповідач, 26.06.2025 року експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи ЦОФСО за результатами проведеного аналізу медико- експертної справи позивача, та з урахуванням медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, встановлено, що виявлені патологічні функціональні зміни з боку сечо-статевої системи (10.10.2014 р. правобічна орхифонікулектомія з приводу семіноми правого яєчка TIN3MI, III стадія, кл. гр. 2, по 31.12.2014 р. 3 курси ПХТ), обумовлені комплексним лікуванням та спричинені ними ускладнення мали помірний I ступінь обмеження повсякденного функціонування та життєдіяльності пацієнта, що відповідало 3 групі інвалідності. При прийнятті рішення МСЕК була встановлена – 2 група інвалідності, загальне захворювання на 1 рік (рішення МСЕК від 27.01.2015 р.) Пролонгації захворювання не було, пацієнт продовжував працювати. В подальшому, за відсутності рецидиву хвороби особою з інвалідністю не являвся (встановлені вади та ступінь обмеження життєдіяльності: до самообслуговування легкий (0) ст., до трудової діяльності помірний (0) ст., до пересування 0 ст., до контролю за поведінкою – 0; до орієнтації – 0; до спілкування – 0; до навчання - 0; що не давало підстав для подальшого встановлення йому групи інвалідності. Таким чином з 09.02.2016 р. не є особою з інвалідністю, подальші рішення МСЕК не були обґрунтованими. Підстава: беручи до уваги Постанову КМУ №1317 від 03.09.2009 року, яка втратила чинність на підставі Постанови КМУ №1338 від 15.11.2024.
Тобто, ступені функціональних порушень органів та систем, зазначені у діагнозі Позивача, а також відповідний ступінь обмеження життєдіяльності, не відповідають критеріям для визначення групи інвалідності згідно з чинним законодавством. 
Враховуючи вищезазначене, відповідач зазначав, що рішення про встановлення ІІ групи інвалідності позивачу скасовано Центром оцінювання функціонального стану особи 26.06.2025, з огляду на що, відповідачем правомірно прийнято рішення про невизнання ОСОБА_1 інвалідом другої групи з 09.02.2016.
Окрім цього, відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На переконання позивача, відповідач протиправно виніс рішення про невизнання ОСОБА_1 інвалідом другої групи з 09.02.2016, з огляду на те, що в історії хвороби позивача відсутній рецидив основного захворювання, оскільки за результатами проведеного відповідачем обстеження позивачу підтверджено наявність раніше діагностованих захворювань, зокрема: «семінома правого яєчка» S1T1N3M1A (онкологічне захворювання ІІІ стадії), стан після орхіфунікулектомії праворуч 10.10.2024, після поліхіміотерапії 11.2014 – 02.2015 Prolong.Morbi 02.2024 (за даними КТ-mts л/в), після 3 курсів поліхіміотерапії 03.2024-05.2024 ІІ клінічна група, супутні захворювання: ідіопатична подагра, хронічний подагричний артрит, загострення та кісти обох нирок.
Термін Prolong.Morbi є медичним терміном, що означає відновлення або продовження росту пухлини після умовно-радикального лікування, рецидив захворювання або появу метастазів. 
Окрім цього, позивачем зазначено, нормою підпунктів 5 пункту 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» доручено здійснити перевірку обґрунтованості рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності особам чоловічої статі, віком від 25 до 50 років, яким інвалідність установлено після 24 лютого 2022 року.
Оскільки, позивачу вперше встановлена ІІ група інвалідності з 28.01.2015, тобто до 24.02.2022, тому, зважаючи на час встановлення інвалідності та на те, що огляд відбувався повторно, наведена норма Закону №3633-IX не передбачає перегляду відповідного рішення МСЕК.
Таким чином, позивач просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Щодо поновлення строку на подання відзиву, суд зазначає таке.
Так, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (ч. 1 ст. 118 КАС України).
Згідно вимог частини 1 статті 121 ККАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною 3 статті 121 КАС України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4 ст.121 КАС України).
В той же час частина 5 статті 121 КАС України наголошує, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
У свою чергу особливості подання відзиву на позовну заяву врегульовано статтею 162 КАС України. Зокрема, за приписами частин 5 та 6 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином вказаною нормою регламентується лише мінімальний строк для подання відзиву на позовну заяву. В той же час процесуальних наслідків несвоєчасного подання відзиву на позовну заяву положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.
За цих обставин обмеження в праві подачі відзиву не буде відповідати загальним засадам справедливого судового розгляду.
З огляду на викладе, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання відзиву.
Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи сторін, суд встановив таке.
За результатами проведення 06 та 07 жовтня 2014 року у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» та Харківському обласному клінічному центрі урології і нефрології ім. В.І. Шаповала медичних досліджень (ультразвукові дослідження, імуноферментний метод аналізу (онкомаркерів), комп`ютерна томографія) позивачу встановлено первинний діагноз «семінома правого яєчка» S1T1N3M1A, онкологічне захворювання ІІІ стадії.
У хірургічному відділенні Харківського обласного клінічного центру урології і нефрології ім. В.І. Шаповала 10 жовтня 2014 року позивачу проведено оперативне втручання – орхіфунікулектомія праворуч (видалено яєчко з оболонкою, придатком та сім`яним канатиком).
За результатами проведення Харківським обласним клінічним центром урології і нефрології ім. В.І. Шаповала патологістичного дослідження видаленого органу підтверджено діагноз «семінома правого яєчка S1T1N3M1A, онкологічне захворювання ІІІ стадії». 
Також вказаний діагноз у подальшому підтверджено консультативним висновком спеціаліста № 14983/К від 24.10.2014 Медичного центру «Кібер Клініка Спіженка» (Київська область), консультативним висновком Харківського обласного клінічного онкологічного центру № 27230 від 31.10.2014, довідкою патологістичного дослідження № 52162-68 від 31.10.2014, довідкою гістологічного дослідження № 4485 від 03.11.2014.
Позивач зазначає, що у періоди з 05.11.2014 по 21.11.2014, з 26.11.2014 по 05.12.2014, з 17.12.2014 по 31.12.2014 у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ним отримано 3 курси хіміотерапії.
Після оперативного втручання та хіміотерапевтичного лікування з 2015 року по теперішній час позивач знаходиться на обліку у Харківському обласному клінічному онкологічному центрі.
Хірургічне втручання та подальше хіміотерапевтичне лікування спричинило погіршення загального стану здоров`я позивача, почали прогресувати інші супутні захворювання: гострий панкреатит, утворились кісти у обох нирках, ангіоміоліпома лівої нирки, поліноз з клінічними проявами, ринон`юктивіт, бронхоспазм, хронічний тонзиліт, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, ідіопатична подагра, хронічний подагричний артрит, у позивача 27.09.2022 мав місце гіпертонічний криз.
У зв`язку з викладеним позивач у період з 2014 по 2025 роки проходив обстеження та лікування, зокрема за основним діагнозом, спричиненим онкологічним захворюванням.
За результатами обстеження, проведеного 28 січня 2015 року Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1, позивача визнано інвалідом другої групи строком на один рік із необхідністю повторного огляду.
У подальшому, позивач неодноразово проходив обстеження медико-соціальними експертними комісіями, зокрема, 28 січня 2015 року, 15 лютого 2016 року, 22 лютого 2017 року, 13 лютого 2019 року, 24 лютого 2020 року, 22 лютого 2023 року та 13 червня 2024 року, за результатами яких позивач визнавався інвалідом другої групи за загальним захворюванням.
Востаннє, 13 червня 2024 року міжрайонною Основ`янською медико-соціальною експертною комісією на підставі акту № 777 огляду прийнято рішення про встановлення позивачу другої групи інвалідності з 13.06.2024 по 13.06.2026 (довідка серії 12 ААГ № 328245 від 13.06.2024).
У 2024 році під час планового обстеження за результатами проходження мультиспіральної комп`ютерної томографії грудної клітини, черевної порожнини та малого тазу позивачу діагностовано збільшення лімфатичних вузлів – рецидив за основним онкологічним захворюванням, у зв`язку з чим у періоди з 21.03.2024 по 25.03.2024, з 11.04.2024 по 15.04.2024 та з 02.05.2024 по 06.05.2024 позивач отримував хіміотерапевтичне лікування у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17». 
На виконання листа відповідача № 653/03-19 від 18.02.2025 позивач у період з 07.04.2025 по 11.04.2025 в умовах стаціонару пройшов обстеження та отримав виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1568 від 11.04.2025.
За результатами проведеного відповідачем обстеження позивачу підтверджено наявність раніше діагностованих захворювань, зокрема: «семінома правого яєчка» S1T1N3M1A (онкологічне захворювання ІІІ стадії), стан після орхіфунікулектомії праворуч 10.10.2024, після поліхіміотерапії 11.2014 – 02.2015 Prolong.Morbi 02.2024 (за даними КТ-mts л/в), після 3 курсів поліхіміотерапії 03.2024-05.2024 ІІ клінічна група, супутні захворювання: ідіопатична подагра, хронічний подагричний артрит, загострення та кісти обох нирок.
У подальшому 18 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку позивачем від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі – ГУ ПФУ в Харківській області) отримано лист, яким позивача повідомлено про отримання 29.07.2025 від ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ України» Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № ЦО-712 від 26.06.2025, яким позивачу не встановлено групу інвалідності з 09 лютого 2016 року, у зв`язку із чим позивачу припинено пенсійні нарахування.
Представником позивача – адвокатом Терпелюком Є.В. до ГУ ПФУ у Харківській області 08 вересня 2025 року направлено адвокатський запит № 1251446/25-2 про надання, зокрема, посвідченої копії вищезазначеного витягу, який слугував підставою для припинення відповідних пенсійних нарахувань.
На вказаний адвокатський запит ГУ ПФУ у Харківській області листом № 2000-0202-8/137816 від 12.09.2025 представнику позивача направлено посвідчену копію Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № ЦО-712 від 26.06.2025, яким позивачу не встановлено будь-яку групу інвалідності з 09.02.2016.
На адвокатські запити представника позивача – адвоката Терпелюка Є.В. № 1251446/25-1 від 08.09.2025 та № 1251446/25-2 від 23.09.2025 відповідачем 03.10.2025 засобами поштового зв`язку представнику позивача направлено відповідь № 4614/01-19, зі змісту якої вбачається, що підставою для перевірки обґрунтованості рішення про встановлення групи інвалідності позивачу була постанова Державного бюро розслідувань про залучення спеціалістів від 31.01.2025 у кримінальному провадженні № 62024000000000923, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2, ч. 4 ст. 358 КК України.
Вказаною постановою на розгляд відповідача поставлене наступне питання, яке підлягало дослідженню спеціалістами: 
«Чи обґрунтовано прийняті рішення медико-соціальними комісіями про встановлення груп інвалідності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )»?
Також, за інформацією відповідача матеріали медико-експертної справи, на підставі яких експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, прийнято рішення про невизнання позивача особою з інвалідністю, вилучені Державним бюро розслідувань, у зв`язку із здійсненням досудового розслідування кримінального провадження № 62024000000000923 від 21.10.2024.
Разом із листом № 4614/01-19 від 03.10.2025 відповідачем на адресу представника позивача – адвоката Терпелюка Є.В. направлено посвідчені копії витягу з рішення медико-експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 4268 від 14.07.2024 та постанови Державного бюро розслідувань про залучення спеціалістів від 31.01.2025 у кримінальному провадженні № 62024000000000923 від 21.10.2024.
Зі змісту витягу з рішення медико-експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 4268 від 14.07.2024 (надалі – Витяг № 4268 від 14.07.2024 або оскаржуване рішення) встановлено, що 26 червня 2025 року експертна комісія з оцінювання повсякденного функціонування особи відповідача за результатами ознайомлення із матеріалами наданих медичних та експертних документів, результатів лабораторних та клініко-функціональних методів обстеження дійшла до наступних висновків:
«Виявлені патологічні клініко-функціональні зміни з боку сечо-статевої системи (10.10.2014 правобічна орхифонікулектромія з приводу семіономи правого яєчка Т1N3М1, ІІІв стадія, кл. гр. 2, no 31.12.2014, 3 курси ПХТ), обумовлені комплексним лікуванням та спричинені ними ускладнення мали помірний І ступінь обмеження повсякденного функціонування та життєдіяльності пацієнта, що відповідало 3 групі інвалідності; при прийнятті рішення МСЕК була встановлена 2 група інвалідності, загальне захворювання на 1 рік (рішення МСЕК від 27.01.2015); пролонгації захворювання не було, пацієнт продовжував працювати; у подальшому за відсутності рецидиву хвороби особою з інвалідністю не являвся (встановлені вади та ступінь обмеження життєдіяльності: до самообслуговування – легкий (0) ст., до трудової діяльності – помірний (0) ст., до пересування – 0 ст., до контролю за поведінкою – 0; до орієнтації – 0, до спілкування – 0, до навчання – 0, що не давало підстав для подальшого встановлення йому групи інвалідності; таким чином з 09.02.2016 не є особою з інвалідністю, подальші рішення МСЕК не були обґрунтованими».
Під час прийняття 26.06.2025 оскаржуваного рішення відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 13.12.2009, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Разом із позовною заявою позивачем в якості доказу до суду надано протокол засідання Регіональної військово-лікарняної комісії (м. Харків) № 2025-0827-1058-5999-0 від 27.08.2025, якою позивача на підставі статті 8а графи ІІІ розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Вимогами частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України № 875-ХІІ від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі – Закон № 875-ХІІ, у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).
Відповідно до частини першої статті 2 Закон № 875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно положень статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Частиною 2 статті 6 Закону № 875-ХІІ визначено, що особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України № 2961-IV від 06.10.2015 «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (надалі – Закон № 2961-IV у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).
За визначенням, наведеним у абзацах 4, 8 частини першої статті 1 Закон № 2961-IV інвалідність – це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Медико-соціальна експертиза встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі № 490/9823/16-ц сформовано висновок про те, що спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 821/1524/17 медико-соціальна експертна комісія є суб`єктом владних повноважень лише у вертикальних відносинах з особами, стосовно яких прийняте відповідне рішення.
Отже, під час розгляду вказаного адміністративного позову суд надає оцінку правомірності прийнятого відповідачем рішення № ЦО-712 від 26.06.2025 з огляду на дотримання положень Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки саме на вказану державну установу насамперед покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан. 
У подальшому строк дії воєнного часу продовжений та триває станом на час розгляду справи.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22 жовтня 2024 року «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» (надалі – рішення РНБО від 22.10.2024), яке уведено в дію Указом Президента України № 732/2024 від 22 жовтня 2024 року, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора. Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, за результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.
Підпунктом «б» пункту 2 рішення РНБО від 22.10.2024 вирішено забезпечити Кабінету Міністрів України утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
Законом України № 4170-IX від 19 грудня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (надалі – Закон № 4170-ІХ) внесено зміни до Законів України щодо процедури і повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення особам інвалідності.
Згідно із абзацом першим пункту 1 розділу ІІ Закону № 4170-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року.
Абзацами 1-6 пункту 2, що йде за розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4170-IX передбачено, що особам, яким встановлено інвалідність органами медико-соціальної експертизи, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України для осіб з інвалідністю, на встановлений строк інвалідності; документами, що підтверджують інвалідність повнолітнім особам, є: видані до 31 грудня 2024 року органами медико-соціальної експертизи виписки/довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за формами, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо встановлення інвалідності за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; на підставі таких рішень, є законними і чинними, прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, документів, виданих на підставі таких рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь термін дії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування; особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування особи за власним бажанням (за зверненням опікуна – у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності).
На виконання Рішення РНБО від 22.10.2024 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанови № 1207 від 25 жовтня 2024 року та № 1276 від 08 листопада 2024 року, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року «Питання медико-соціальної експертизи».
Постанова Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2022 від 03.12.2024 «Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану особи» відповідно до пункту 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15 листопада 2024 року, та пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 267 від 25 березня 2015 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 90 від 24 січня 2020 року), покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».
Наказом МОЗ України № 1809 від 26.10.2024 також затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ (надалі – Положення № 1809 від 26.10.2024).
Пунктом 8 Положення № 1809 від 26.10.2024 встановлено, що комісія проводить перевірку, зокрема й за запитами правоохоронних органів, обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.
Постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» № 1338 від 15.11.2024 набрала чинності з дня її опублікування, крім абзаців третього - шостого пункту 1, пунктів 7, 8 цієї постанови, які набрали чинності з 1 січня 2025 року. Цією постановою Кабінету Міністрів України затверджено Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та Критерії встановлення інвалідності.
Пунктом 3 вказаної постанови визначено, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я припиняються 31 грудня 2024 року. Перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою. Документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь строк дії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами (абзац 8). Особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування за власним бажанням (за зверненням опікуна у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності) або за рішенням суду (абзац 10).
Отже, з наведеного правового врегулювання вбачається, що особам, яким встановлено інвалідність органами МСЕК, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України на встановлений строк інвалідності та рішення прийняті МСЕК є законними і чинними прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, документів, виданих на підставі таких рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій, а особи, яким інвалідність встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування особи за власним бажанням або за рішенням суду. 
Процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі – оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (надалі – особа) з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) визначає Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15 листопада 2024 року (надалі – Порядок № 1338 у чинній редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення).
Пунктом 10 Порядку № 1338 визначено, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15 листопада 2024 року «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», переглядаються Центром оцінювання функціонального стану особи з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком.
Оскільки рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення позивачу другої групи інвалідності були прийняті до набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024, то перевірка обґрунтованості вказаних рішень МСЕК повинна проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України № 1338.
Підпунктом 2 пункту 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15 листопада 2024 року (надалі – Положення №1338) визначено, що Центр оцінювання функціонального стану особи: проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями на виконання ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно зазначеної в ухвалі слідчого судді або рішення, ухвалі суду особи, за запитом робочої групи із забезпечення моніторингу в сфері оцінювання, утвореної керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), або за результатами моніторингу наявних в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи даних. Якщо за результатами перевірки прийнято рішення про необхідність проведення повторного оцінювання особи, про це повідомляється особі, повторне оцінювання якої має бути проведено, на адресу її електронної пошти, а в разі відсутності електронної пошти – шляхом надсилання в паперовій формі протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а також відображається в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи для лікаря, який направив на оцінювання, по якому проводиться перевірка обґрунтованості рішення. Оцінювання в такому випадку здійснюється на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень на базі Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова.
Пунктом 12 Порядку № 1338 визначено, що під час проведення очного, виїзного за місцем перебування/лікування особи або з використанням методів і засобів телемедицини розгляду справи з проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (надалі – справа) експертною командою за заявою особи, щодо якої він здійснюється, поданою в електронній (у разі технічної можливості) або паперовій формі, можуть бути присутні: лікар, який направив особу на проведення оцінювання, зокрема з використанням методів і засобів телемедицини; уповноважений представник особи (зокрема залучений лікар, соціальний працівник, фахівець із супроводу ветеранів війни та демобілізованих осіб). До заяви додається копія документа, що підтверджує повноваження уповноваженого представника у разі його залучення. Особа або її уповноважений представник мають право до початку проведення оцінювання подати адміністратору заяву щодо самостійного здійснення відео-, аудіофіксації розгляду справи експертною командою з використанням власних технічних засобів.
Під час проведення очного, виїзного за місцем перебування/лікування особи або з використанням методів і засобів телемедицини розгляду справи здійснюється фіксація проведення огляду експертними командами за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Запис такого розгляду зберігається в закладі охорони здоров`я, в якому сформована відповідна експертна команда, протягом трьох років. У разі оскарження рішення експертної команди запис розгляду передається до Центру оцінювання функціонального стану особи. Особа, стосовно якої проводилося оцінювання, має право отримати запис очного, виїзного або з використанням методів і засобів телемедицини розгляду, подавши відповідне клопотання до закладу охорони здоров`я, в якому сформована відповідна експертна команда. Особа або її уповноважений представник мають право за допомогою власних технічних засобів здійснити фотофіксацію документів, що формуються експертною командою під час оцінювання особи. 
Аналізом вказаних правових норм судом встановлено, що під час проведення перевірки рішення МСЕК на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи має право діяти відповідно до загального Порядку, який не передбачає право Центру оцінювання функціонального стану особи скасовувати рішення МСЕК іншим шляхом, ніж як проведенням повторного оцінювання особи, без її виклику та повідомлення.
Тому, якщо є сумніви щодо визначення інвалідності, або групи інвалідності, відповідач повинен здійснити повторне оцінювання особи так як це встановлено Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України № 1338, про що повідомляється особі, повторне оцінювання якої має бути проведено, на адресу її електронної пошти, а в разі відсутності електронної пошти - шляхом надсилання в паперовій формі протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а також відображається в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи для лікаря, який направив на оцінювання, по якому проводиться перевірка обґрунтованості рішення. Оцінювання в такому випадку здійснюється на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень на базі Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова.
Таким чином суд дійшов до висновку про те, що скасування рішення МСЕК без проведення повторного оцінювання та без виклику та огляду особи, є неправомірним.
Суд враховує той факт, що позивача було обстежено у період з 07.04.2025 по 11.04.2025 у стаціонарі відповідача, під час якого повністю підтверджено встановлений з 2014 року діагноз, а також рецидив захворювання у 2024 році.
При цьому, Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи визначено, що у разі необхідності проведення додаткового обстеження розгляд справи повинен бути проведений не пізніше 30 календарних днів після завершення такого обстеження.
Судом встановлено, що за результатами обстеження позивач отримав виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1568 від 11.04.2025, проте спірне рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи № ЦО-712 про невизнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом другої групи прийнято 26.06.2025, тобто після спливу 30 календарних днів після завершення обстеження.
В той же час, судом встановлено, що позивач на огляд комісією не викликався та взагалі не був обізнаний про дату та час засідання комісії з приводу проведення щодо нього оцінювання повсякденного функціонування особи.
У контексті спірних правовідносин саме належне дотримання процедури оцінювання повсякденного функціонування особи є показником правомірності винесеного відповідачем рішення, за умови протилежного нівелюється сенс законодавчого врегулювання такої процедури.
Право особи на участь у процесі прийняття рішення передбачено пунктом 9 частини другої статті 2 КАС України і за своєю суттю є гарантією легітимних сподівань та розумних очікувань на те, щоби бути «почутим» органом влади чи управління, мати змогу подати документи у спростування події вчинку чи вини, а тому реалізація цього права особи не залежить від розсуду владного суб`єкта. 
Отже, суд дійшов до висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідачем не дотримано законодавчих вимог щодо повідомлення позивача про проведення щодо нього оцінювання повсякденного функціонування особи, що мало суттєве значення для можливості прийняття відповідачем законного та обґрунтованого рішення.
Окрім того, відповідно до пункту 40 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи у разі проведення оцінювання особи, якій раніше було встановлено інвалідність, у рішенні експертної команди датою встановлення інвалідності зазначається дата, до якої було встановлено інвалідність за результатами останньої експертизи, але не більше ніж за три роки, при цьому в разі прийняття рішення про зміну (невстановлення) групи інвалідності датою зміни (невстановлення) групи інвалідності вважається дата прийняття рішення експертною командою.
Абзац тринадцятий пункту 51 визначає, що за результатами перевірки обґрунтованості рішень та оцінювання Центр оцінювання функціонального стану особи приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
Як убачається зі спірного рішення, відповідачем перевірено рішення міжрайонної МСЕК від 09.02.2016 року, яке не було первинним та не було останнім рішенням експертної комісії про визнання позивача інвалідом ІІ групи.
Одночасно відповідач дійшов висновку, що захворювання позивача відповідало третій групі інвалідності, проте позивача фактично не визнано інвалідом з 09.02.2016, оскільки подальші рішення МСЕК, як зазначено відповідачем, не були обґрунтованими. 
З матеріалів справи убачається, що позивач неодноразово проходив обстеження медико-соціальними експертними комісіями, зокрема, 28 січня 2015 року, 15 лютого 2016 року, 22 лютого 2017 року, 13 лютого 2019 року, 24 лютого 2020 року, 22 лютого 2023 року та 13 червня 2024 року. 
За результатами зазначених обстежень позивач визнавався інвалідом другої групи за загальним захворюванням.
Востаннє, 13 червня 2024 року міжрайонною Основ`янською медико-соціальною експертною комісією на підставі акту № 777 огляду прийнято рішення про встановлення позивачу другої групи інвалідності з 13.06.2024 по 13.06.2026 (довідка серії 12 ААГ № 328245 від 13.06.2024).
При цьому зі спірного рішення не вбачається за можливе встановити, яка медична документація врахована відповідачем щодо первинного та подальших обстежень позивача, за наслідками яких він визнавався інвалідом ІІ групи.
Отже, суд дійшов висновку, що прийнявши рішення про невизнання позивача інвалідом ІІ групи з 09.02.2016 року, відповідач вийшов за межі повноважень, наданих законом, оскільки при переогляді особи, якій раніше було встановлено інвалідність, в разі прийняття рішення, зокрема, про невстановлення групи інвалідності датою невстановлення групи інвалідності вважається дата прийняття рішення експертною командою.
Слід також зазначити, що згідно із пунктом 53 Порядку № 1338, після проведення оцінювання, прийняття та підписання в електронній системі рішення експертної команди на адресу електронної пошти особи, яка проходила оцінювання, надсилається витяг із рішення, що формується в електронній системі у зв`язку з прийнятим рішенням, та рекомендації у зв`язку з прийнятим рішенням, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (у разі встановлення інвалідності). У разі відсутності електронної пошти зазначені документи надсилаються протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).
Дослідження змісту наведених правових норм чинного законодавства та їх застосування щодо правової оцінки встановлених у справі обставин при вирішені даного спору, дають суду право зробити висновок про таке.
Згідно витягу зі спірного рішення за результатами перевірки обґрунтованості рішення МСЕК від 09.02.2016 року, який отримано представником позивача, убачається, що відповідач прийняв рішення такого змісту:
-графа 12.1 рішення про підтвердження рішення, що підлягає перевірці: ні;
-графа 12.2 рішення про скасування рішення, що підлягає перевірці: так;
-графа 12.3 рішення про формування нового рішення щодо результату оцінювання: так.
Разом з тим, до суду відповідач надав копію рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-712 від 26.06.2025 року, згідно якого:
-графа 12.1 рішення про підтвердження рішення, що підлягає перевірці: ні;
-графа 12.2 рішення про скасування рішення, що підлягає перевірці: так;
-графа 12.3 рішення про формування нового рішення щодо результату оцінювання: слово так закреслено та від руки дописано - ні зас. керівника та підпис.
Порівнюючи зміст витягу та копії рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії, судом встановлено, що після внесення виправлень, здійснених вручну у графі 12.3 рішення, змінено його суть, а саме: рішення комісії МСЕК від 09.02.2016, яким позивачу продовжено другу групу інвалідності (загальне захворювання), вже вважається скасованим, нове рішення щодо результату оцінювання не сформовано.
Отже витяг з рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", направлений на адресу представника позивача за його запитом, суперечить змісту копії рішення № ЦО-712 від 26.07.2025 року, наданим державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", у зв`язку із внесеними до нього вручну виправленнями.
Виправлення внесені від руки у графах рішення експертної команди не відповідають вимогам пункту 45-1 Порядку № 1338, а саме: експертна команда може з власної ініціативи протягом не більше як 10 календарних днів з моменту прийняття рішення у справі внести до нього виправлення, але про внесення змін (виправлень) повинно бути зазначено у протоколі експертної команди (за наявності технічної можливості) із зазначенням підстав та обґрунтування таких змін, при цьому рішення, в якому містяться помилки, зберігається в електронній системі як архівна інформація.
Також всупереч вимогам пункту 45-1 Порядку № 1338, витяги з рішення, рекомендації в новій редакції, в яких виправлені описки, арифметичні помилки, не надіслані позивачу, стосовно якого проведено оцінювання, відповідно до цього Порядку.
Відповідач не надав доказів в підтвердження того, що внесення змін до рішення здійснено у відповідності до вимог пункту 45-1 Порядку № 1338, у протоколі розгляду під час перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-712 від 26.06.2025 року відсутні записи про внесення змін (виправлень) до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії із зазначенням підстав та обґрунтування таких змін із врахуванням невідповідності змісту рішення за наявних внесених виправлень змісту витягу з рішення отриманого органом пенсійного фонду та позивачем.
Враховуючи наведене, суд вважає, що за таких обставин рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" № ЦО-712 від 26.07.2025 року є протиправним, оскільки суперечить вимогам пункту 45-1 Порядку № 1338, та відповідно підлягає скасуванню. 
Суд також зазначає про те, що на спірні правовідносини поширюється і дія Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до статті 4 зазначеного Закону України принципами адміністративної процедури є відкритість, гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні. 
Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акту стосовно неї. 
Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.
За приписами статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акту, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків. Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Згідно положень статті 63 Закону України «Про адміністративну процедуру» учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес, крім випадків, передбачених цим Законом. Право учасника адміністративного провадження бути заслуханим реалізується ним шляхом подання до адміністративного органу своїх пояснень та/або заперечень у спосіб, передбачений цим Законом для подання заяви. Адміністративний орган інформує учасника адміністративного провадження про можливі негативні наслідки його неучасті у провадженні та ненадання пояснень та/або заперечень у справі, у тому числі у разі оскарження адміністративного акту.
Заслуховування не проводиться, якщо:
1) необхідно вжити негайних заходів для запобігання заподіянню шкоди;
2) відповідно до законодавства вимагається негайне прийняття рішення;
3)адміністративний орган приймає відповідний адміністративний акт в автоматичному режимі;
4) прохання заявника є очевидно безпідставним.
Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (частина 2 статті 10) та сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності (частина 2 статті 15).
Позивач зазначає, що від дати встановлення позивачу інвалідності другої групи до дати прийняття оскаржуваного рішення стан здоров`я позивача погіршився, двічі мав місце рецидив основного захворювання. Також зазначає, що за останнім обстеженням встановлено пролонгацію захворювання, хоча спірне рішення містить протилежні висновки.
Судом встановлено, що позивач не був заслуханий відповідачем із цього приводу, відповідно оскаржуване рішення відповідачем прийнято без забезпечення права позивача на участь в адміністративному провадженні, передбаченого Законом України «Про адміністративну процедуру».
За таких обставин, відповідач діяв протиправно, провівши оцінювання без участі позивача (заочно), не запросивши його для проходження повторного оцінювання повсякденного функціонування особи, не отримавши відмови позивача від участі у такому оцінюванні. 
Таким чином, проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішень МСЕК, якими позивачу встановлено 2 групу інвалідності, здійснено відповідачем із порушенням порядку, а також всупереч принципам «юридичної визначеності й леґітимних очікувань» та «належного урядування», що порушує вимогу «якості закону», про що неодноразово було зазначено в рішеннях ЄСПЛ та у постанові Верховного Суду від 21 липня 2016 року в справі № 909/1172/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 912/2797/21.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень визначеним статтею 2 КАС України критеріям для оцінювання рішення (дій), є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.05.2025 по справі № 580/7747/24.
У справі Рисовський проти України (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Встановлений статтею 3 Конституції України та статтею 6 КАС України принцип верховенства права в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
За приписами частини другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно частини першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, оскільки рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-712 від 26.06.2025 про невизнання позивача інвалідом другої групи з 09.02.2016 прийняте відповідачем не обґрунтовано, з порушенням меж наданих законом повноважень та з порушенням процедури, встановленої приведеними вище нормативно-правовими актами, а тому підлягає скасуванню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Державної установи «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (код ЄДРПОУ 03191673, юридична адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Макаревського Феодосія, 1-А) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-712 від 26.06.2025 про невизнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом другої групи з 09.02.2016.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) сплачену суму судового збору за подання позову у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (код ЄДРПОУ 03191673, юридична адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Макаревського Феодосія, 1-А).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.