ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 345/3912/25
провадження № 51-371км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката  ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року. 
Зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження №12024091170000295 від 25 травня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 384 та ч. 1 ст. 272 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ст. 49 КК.
Кримінальне провадження №12024091170000295 від 25 травня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 384 та ч. 1 ст. 272 КК закрито на підставі п. 3-1 ч.1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Не погодившись із рішеннями судів, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року, які просить скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
За доводами касаційної скарги, на досудовому слідстві не було проведено достатніх слідчих дій з метою виявлення та належного документування кримінальних правопорушень, через що прокурором не було встановлено в спосіб, передбачений законом, обставин їх вчинення.
Також адвокат вказує, що слідчий не вирішив клопотання ОСОБА_7 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні в процесуальній ситуації, коли аналогічні клопотання ОСОБА_7 були вирішені слідчим негативно, його постанови оскаржені до слідчого судді, проте ухвали слідчого судді за результатом розгляду таких скарг слідчим не виконано.
Вказує, що суди першої та апеляційної інстанції порушили право особи на доступ до правосуддя, залишили поза увагою той факт, що ОСОБА_7 фактично є потерпілим у кримінальному провадженні, проте, безпідставно закрили кримінальне провадження за клопотанням прокурора з тих підстав, на які посилався останній.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції вимоги касаційної скарги вважав такими, що не підлягають задоволенню, просив залишити оскаржені судові рішення без зміни.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів погоджується з доводами адвоката ОСОБА_6 про необґрунтоване закриття провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Законність як засада кримінального провадження відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Під час вирішення питання про закриття кримінального провадження суд має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК). З такого правозастосування неодноразово виходив Верховний Суд, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23).
В цій справі місцевий суд виходив із того, що у ході проведення досудового розслідування здійснено комплекс слідчих (розшукових) дій, спрямованих на повне, всебічне та об`єктивне дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень, надання їм належної правової оцінки, однак підстав для повідомлення конкретній особі про підозру у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 272 КК, не встановлено, з огляду на що задовольнив клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
Івано-Франківський апеляційний суд таке рішення місцевого суду визнав обґрунтованим. Однак, перевіривши матеріали провадження Верховний Суд не погоджується із його висновком, оскількиапеляційний суд, залишивши без задоволення апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_7 , попри очевидні суперечності в оскарженій ухвалі місцевого суду між мотивами, якими керувався суд першої інстанції про те, що під час досудового розслідування не було встановлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК; про відсутність в діях певних осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК; про відсутність у діях членів комісії з розслідування нещасного випадку, що стався 06 серпня 2003 року на заводі ВАТ «Будмаш», складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК; про відсутність ознак складу злочину, передбаченого ст. 272 КК, оскільки травмування відбулося не внаслідок порушення спеціальних технічних правил безпеки небезпечних робіт, а внаслідок неналежної організації охорони праці, що охоплюється ст. 271 КК, та його висновком про те, що під час досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, в провадженні, де минули строки давності кримінальної відповідальності і наявні підстави до закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 2 ст. 284 КПК, тобто відмінні від тих, про які йдеться в мотивувальній частині ухвали місцевого суду, безпідставно визнав рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Звертаючись із клопотанням про закриття кримінального провадження за п. 3-1 ч. 1 прокурор повинен довести наявність вчиненого правопорушення та правильність його правової кваліфікації, обґрунтованість висновку про здійснення ефективного досудового розслідування та неможливість встановити особу, яка вчинила відповідне правопорушення, а також закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Разом із тим, Верховний Суд неодноразово зазначав, що в провадженні, де особа вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. 
При цьому, якщо сукупність наявних у кримінальному провадженні доказів свідчить про те, що ознак умисного внесення неправдивих відомостей або підроблення документів, необхідних для наявності складу злочину за ч. 1 ст. 366 КК, не встановлено, що в діях певних осіб немає складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК (неналежне виконання службових обов`язків), ч. 1 ст. 384 КК (введення в оману правоохоронних органів шляхом завідомо неправдивих показань), ч. 1 ст. 272 КК (порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою ), суд першої інстанції має відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки закриття кримінального провадження за пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК в провадженні, де жодній особі не повідомлено про підозру, знаходиться поза межами компетенції суду і відповідно до приписів ч. 4 ст. 284 КПК відноситься до повноважень слідчого, прокурора.
Апеляційний суд не звернув належної уваги на доводи, викладені в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_7 , про те, що під час досудового розслідування не здійснено всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, на твердження заявника про вчинення кримінального правопорушення щодо нього конкретними особами, зокрема членами комісії з розслідування нещасного випадку, помилку місцевого суду не виправив, унаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає приписам статей 370, 419 КПК.
Допущені судами попередніх інстанцій порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування оскаржених рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, з огляду на що, колегія суддів не перевіряє інших доводів касаційної скарги, оскільки вони мають бути оцінені під час нового розгляду в місцевому суді, якому необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК та постановити законне і обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката  ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3