Справа № 466/3968/26
Провадження № 1-кп/466/700/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
потерпілого ОСОБА_6 
представника потерпілого ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141370000003 від 02 січня 2026 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, одруженого, раніше судимого, востаннє 18 грудня 2023 року вироком Франківського районного суду міста Львова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення воді строком на 3 роки, від відбування якого звільнений із іспитовим строком 2 роки, відносно якого 04 лютого 2026 року скеровано обвинувальний акт до Сихівського районного суду міста Львова за ч. 4 ст. 185 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, призваному по мобілізації, у військовому званні «солдат», 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України
у с т а н о в и в:
наказом командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 01 лютого 2024 року, солдата ОСОБА_4 , від 01 лютого 2024 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу військової частини та призначено на посаду помічника гранатометника 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. 
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. 
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). 
В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №343 від 12 листопада 2025 року солдату ОСОБА_4 стрільцю (помічнику кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону молодшого сержанта військової служби за мобілізацією, з 11 листопада 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 припинено виплату грошового забезпечення. 
У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах. 
Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час 20 травня 2024 року, під час перебування на лікуванні в КНП ЛОР «ЛОІКЛ» самовільно залишив місце лікування у місті Львові та не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби та перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 до 28 серпня 2025 року. 
Відтак, у період з 20 травня 2024 року по 28 серпня 2025 року солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. 
Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. 
Крім цього, встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №35 від 01 лютого 2024 року, солдата ОСОБА_4 від 01 лютого 2024 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу частини НОМЕР_1 та призначено на посаду помічника гранатометника 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону. 
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. 
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом — Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. 
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). 
В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №321 від 21 жовтня 2025 року солдату ОСОБА_4 стрільцю (помічнику кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону молодшого сержанта військової служби за мобілізацією, з 21 жовтня 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 припинено виплату грошового забезпечення. 
У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах. 
Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 08 години 00 хвилин 21 жовтня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_3 , тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до моменту повернення на службу до військової частини НОМЕР_1 , а саме до 07 листопада 2025 року. 
Відтак, у період з 21 жовтня 2025 року по 07 листопада 2025 року солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. 
Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. 
Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №338 від 07 листопада 2025 року, солдата ОСОБА_4 , від 07 листопада 2025 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. 
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. 
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). 
В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №343 від 12 листопада 2025 року солдату ОСОБА_4 стрільцю (помічнику кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону молодшого сержанта військової служби за мобілізацією, з 11 листопада 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 припинено виплату грошового забезпечення. 
У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах. 
Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час 11 листопада 2025 року, однак не пізніше 19 години 30 хвилин під час перебування на лікуванні в медичному пункті 2 стрілецького батальйону самовільно залишив місце лікування у населеному пункті Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, тривалістю понад три доби та перебував поза його межами до 10 лютого 2026 року. 
Відтак, у період з 11 листопада 2025 року по 10 лютого 2026 року солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. 
Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. 
Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 01.02.2024 №35 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2024 №36 ОСОБА_4 вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою помічника гранатометника 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону вказаної військової частини. 
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. 
Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина. 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 No551-XIV, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. 
Водночас, молодший сержант ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного законодавства, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин. 
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, 10 серпня 2025 року о 08 годині 17 хвилин, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, діючи повторно, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрав належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 велосипед ВМХ, марки «BIKESTUFF Fiend Туре О», чим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 11574 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні. 
Крім цього, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 молодший сержант з 01 лютого 2024 року перебуває у розпорядженні начальника військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Водночас, ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства, усвідомлюючи те, що в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого, в подальшому, неодноразово продовжувалася, належних висновків для себе не зробив та вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , 28 грудня 2025 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні під`їзду №2, що у будинку АДРЕСА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед, зеленого кольору, із вставками, чорного кольору, марки «Formula», після чого залишив вищезазначене приміщення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта №207/26 від 30 січня 2026 року на суму 8874 (вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривень 66 (шістдесят шість) копійок. 
Крім цього, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 молодший сержант з 01 лютого 2024 року перебуває у розпорядженні начальника військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Водночас, ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства, усвідомлюючи те, що в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого, в подальшому, неодноразово продовжувалася, належних висновків для себе не зробив та вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , 28 грудня 2025 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, перебуваючи у приміщенні під`їзду №1, що у будинку АДРЕСА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед, марки «HAMMER», моделі «S200», після чого залишив вищезазначене приміщення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта №373/26 від 06 березня 2026 року на суму 5652 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні. 
Крім цього, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 молодший сержант з 01 лютого 2024 року перебуває у розпорядженні начальника військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Водночас, ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства, усвідомлюючи те, що в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого, в подальшому, неодноразово продовжувалася, належних висновків для себе не зробив та вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше грудня 2025 року, перебуваючи біля будинку №108, по вулиці Холодній у місті Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, проник до вищевказаного житла, звідки повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед, червоного кольору, марки «TREK 7550», ноутбук, марки Acer Nitro 5 чорного кольору, фотоапарат, марки «Blac Magic cinema camera 2,5 K», шуруповерт, марки «Revolt IO21M», 3 (три) металеві м`ясорубки (радянські), 3 (три) кришталеві вази, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду, відповідно до висновку судово- товарознавчої експертизи №734/26 від 29 квітня 2026 року на суму 40389 (сорок тисяч триста вісімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок та велосипед, чорного кольору з електричним мотором (двигуном), золоті та срібні прикраси у виді золотих та срібних кульчиків, золотого браслета, золотого ланцюжка, золотого годинника, телевізор плазмовий, марки «Philips 5pos9002/12», 2 (два) мотоциклетні шоломи, чорних кольорів, гітару звичайної шести-струнну, червоного кольору, електричний перфоратор, марки «Stark» червоного кольору у червоному пластиковому контейнері; набір ключів марки «Reikel», три чавунні каструлі (скороварки радянські), 4 (чотири) чавунні сковорідки зі з`ємними ручками, набір столових приборів (радянських), 2 (дві) перини, 3 (три) ковдри, срібний набір ложечок (чайних) із позолоченими ручками та поливаний (емальований), малюнок синього кольору із золотими цяточками, раритетну праску для прасування одягу на вугілля, після чого залишив вищезазначене приміщення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду, на суму 174925 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень. Загальна сума завданих збитків, завданих ОСОБА_6 становить 215314 (двісті п`ятнадцять тисяч триста чотирнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок. 
Крім цього, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 молодший сержант з 01 лютого 2024 року перебуває у розпорядженні начальника військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Водночас, ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства, усвідомлюючи те, що в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого, в подальшому, неодноразово продовжувалася, належних висновків для себе не зробив та вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , 07 січня 2026 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 19 години 00 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед, марки «ХС-29 НП 21», моделі «Pride», після чого залишив вищезазначене приміщення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта №729/26 від 06 березня 2026 року на суму 12499 (дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок. 
Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 01.02.2024 №35 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2024 №36 ОСОБА_4 вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою помічника гранатометника 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону вказаної військової частини. 
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. 
Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина. 
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. 
Водночас, молодший сержант ОСОБА_4 діючи в порушення вимог зазначеного законодавства, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин. 
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, 08 лютого 2026 року о 04 годині 03 хвилин, перебуваючи за адресою АДРЕСА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, повторно, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрав належний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 велосипед ВМХ, марки «Formula», чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 11200 (одинадцять тисяч двісті) гривень. 
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що він визнає та підтверджує обставини, які викладені в обвинувальному акті, у скоєному щиро кається. Крім того, просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з добровільним бажанням повернутися на військову службу на підставі ч. 5 ст. 401 КК України
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 при визначенні міри покарання покладаються на розсуд суду, просять суд задовольнити заявлений цивільний позов, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 215 314 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Потерпілим ОСОБА_12 подано заяву про проведення судового розгляду без його участі, при визначенні міри покарання покладається на розсуд суду, яким також було заявлено цивільний позов, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 11200 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 подано заяви про проведення судового розгляду без їх участі, при визначенні міри покарання покладаються на розсуд суду.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його злочинні дії вірно кваліфіковані:
за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, вчинена повторно в умовах воєнного стану;
за ч. 5 ст. 407 КК України за кваліфікуючими ознаками – самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, а також нез`явлення на службу без поважних причин з лікувального закладу тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжкими злочинами.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставини, що обтяжують покарання – вчинення кримінального правопорушення повторно, а також враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, востаннє 18 грудня 2023 року вироком Франківського районного суду міста Львова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення воді строком на 3 роки, від відбування якого звільнений із іспитовим строком 2 роки, відносно якого 04 лютого 2026 року скеровано обвинувальний акт до Сихівського районного суду міста Львова за ч. 4 ст. 185 КК України, який за місцем проживання характеризується типово, відповідно до довідки №167д від 16.01.2026, виданої КНП ЛОР «Льввський обласний клінічний психоневрологічний диспанчер» ОСОБА_13 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, відповідно до довідки №181 від 14.01.2026, виданої КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_4 на обліку у вказаному центрі не перебуває, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, за якими кваліфіковано кримінальні правопорушення, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, та остаточно призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч.1 ст.71 КК України, якою передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З наведеного слідує, що вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку є підставою для застосування до нього ст.71 КК України, і покарання за новим злочином має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, і таке не може бути іншим, аніж позбавлення волі.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_4 був засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2023 за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Дані злочини ОСОБА_4 вчиняв в період часу починаючи з 20 травня 2024 та протягом 2025-2026 років, тобто під час встановленого судом іспитового строку.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчиняв дані злочини в період іспитового строку, суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2023, та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Окрім того, представником потерпілої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 було подано до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 215 314 грн. та моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., завданої злочином.
Крім того, представником потерпілого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_14 було подано до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 11 200 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., завданої злочином.
Згідно ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст.128 КПК України суд, постановляючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо у судовому засіданні були доведені стороною обвинувачення та цивільним позивачем матеріально-правові підстави позову. У разі повного або часткового задоволення позову суд має навести відповідні докази, провести розрахунки розміру відшкодування, а також вказати норми матеріального права, на підставі яких вирішується позов.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 215 314 грн. та 11200 грн. відповідно підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки такі суд вважає доведеними в ході судового розгляду, таким чином, цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 215 314 грн., а також слід задовольнити цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 11 200 грн.
Ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди, понесеної потерпілими, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 п. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Виходячи із наведеного, право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем шкоди будь-яких неправомірних діянь, а за умови доведення особою, в чому саме полягають моральні страждання і які втрати немайнового характеру вони спричинили.
Цивільний позивач ОСОБА_6 зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача нею понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту її порушених прав. Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкодить становить суму у розмірі 300 000 грн., яку вважає мінімальною компенсацією за перенесені нею душевні страждання.
Разом з тим, позивачем не наведено та не надано обґрунтованих доказів наявності душевних страждань після вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заявлена моральна шкода у розмірі 300 000,00 грн. не підтверджена, щодо заподіяння морального страждання потерпілій, оскільки з даним цивільним позовом до суду звернувся її представник, тому яким чином було позбавлено можливість потерпілій реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, не знайшли свого підтвердження. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю.
Крім того, цивільний позивач ОСОБА_12 зазначає, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення позивач отримав сильні душевні страждання та переживання внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що також позбавило його права розпоряджатися та користуватися свої майном, яке було придбане на заощаджені кошти, внаслідок чого виникла тривога та порушення сну, що супроводжувалося страхом та неспроможністю в повній мірі зосередитися на основних питаннях життя.
Разом з тим, позивачем не наведено та не надано доказів наявності душевних страждань. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заявлена моральна шкода у розмірі 100000,00 грн. не підтверджена, щодо заподіяння морального страждання потерпілому. Посилання позивача на те, що він не мав змоги використовувати своє майно в побуту не знайшло свого підтвердження, та жодним чином тривалого використання у повсякденному житті вкраденого велосипеда жодними доказами не підкріплено. Заявлений розмір моральної шкоди, зважаючи на ціну велосипеда є явно необґрунтованим та не співмірним, Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю. 
Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з добровільним бажанням повернутися на військову службу на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, то суд приходить до висновку про відмову у такому, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.
Оскільки, обвинуваченим ОСОБА_4 було вчинено також кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а вимоги даної норми частини статті передбачає звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, якщо він добровільно звернувся із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби, лише у випадку, якщо він під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене лише статтями 407, 408 КК України, тому підстав для задоволення даного клопотання суд не вбачає, та приходить до висновку про відмову у такому. 
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою судді від 08.05.2026 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі: DVD-R диски, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 15.01.2026, 16.01.2026, 06.03.2026, визнані речовими доказами, слід залишити при матеріалах кримінального провадження;
DVD-R диски, які відповідно до постанов слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_16 від 02.01.2026, 09.01.2026, 12.01.2026, визнані речовими доказами, слід залишити при матеріалах кримінального провадження;
копію чеків №8218 від 10.02.2024 та від 21.012021, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 13.01.2026 та 06.03.2026 визнані речовими доказами, слід залишити при матеріалах кримінального провадження;
велосипед зеленого кольору, із вставками чорного кольору, марки «Formula», на сидінні якого надпис білого кольору «Formula», із незначними потертостями від транспортування, який відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 29.01.2026, визнаний речовим доказом, слід повернути законному володільцю ОСОБА_9 .
З підстав ст. 174 КПК України необхідно скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2026 на майно в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме: велосипед зеленого кольору, із вставками чорного кольору, марки «Formula», на сидінні якого надпис білого кольору «Formula», із незначними потертостями від транспортування.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України ,суд, - 
у х в а л и в :
у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України – відмовити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2023, та призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 10 лютого 2026 року, з моменту його затримання.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_9 – 215 314 (двісті п`ятнадцять тисяч триста чотирнадцять) грн., 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволенні вимоги про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – відмовити.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_12 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_10 – 11 200 (одинадцять тисяч двісті) грн., 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволенні вимоги про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою судді від 08.05.2026 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - залишити в силі до набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі: DVD-R диски, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 15.01.2026, 16.01.2026, 06.03.2026, визнані речовими доказами - залишити при матеріалах кримінального провадження;
DVD-R диски, які відповідно до постанов слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_16 від 02.01.2026, 09.01.2026, 12.01.2026, визнані речовими доказами - залишити при матеріалах кримінального провадження;
копію чеків №8218 від 10.02.2024 та від 21.012021, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 13.01.2026 та 06.03.2026 визнані речовими доказами - залишити при матеріалах кримінального провадження;
велосипед зеленого кольору, із вставками чорного кольору, марки «Formula», на сидінні якого надпис білого кольору «Formula», із незначними потертостями від транспортування, який відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 29.01.2026, визнаний речовим доказом - повернути законному володільцю ОСОБА_9 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2026 на майно в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні - скасувати. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова. 

  Суддя	  	 ОСОБА_1