ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6342/26 Справа № 180/624/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.

Учасники справи:
заявник Комунальне підприємство «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади»,
боржник ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Комунальним підприємством «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади» на ухвалу судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026року про відмову у видачі судового наказу, головуючий у суді першої інстанції Нанічкіна Н.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У березні 2026року Комунальне підприємство «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади» (далі - Підприємство) звернулось в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026року відмовлено Підприємству у видачі судового наказу.
Суддя першої інстанції виходив з того, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи — боржника.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
09 квітня 2026року Підприємство подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками судді та висловив вимогу про скасування ухвали і просив направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що правові підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні, оскільки заява у даній справі була подана за правилами виключної підсудності — за місцем знаходження майна, за надання послуг з управління яким і була нарахована заборгованість. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2026року витребувано з Марганецького міського суду Дніпропетровської області цивільну справу №180/624/26 та 17 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2026року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Суддя місцевого суду виходив з того, що за відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , а тому отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи — боржника, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі частини 9 статті 165 ЦПК України. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені в статті 163 ЦПК України.
Частиною дев`ятою статті 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу. 
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2531490 від 30 березня 2026року, ОСОБА_1 31 серпня 2016року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, відмовляючи у видачі судового наказу на підставі частини дев`ятої статті 165 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував таке.
Так, предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності відповідно до положень статті 30 ЦПК України.
У справі № 462/7217/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 11 липня 2019року зазначив, що правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).
Згідно зі статтею 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Отже, щодо підсудності наказне провадження тотожне позовному, тож заяви про стягнення заборгованості за ЖКП /пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК/ подаються за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за виключною підсудністю /частина перша статті 30 ЦПК/. 
Як зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 липня 2020року у справі № 910/10647/18, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеною квартирою, власником якої є ОСОБА_1 .
Позов, або заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Зважаючи на те, що заборгованість по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком виникла за квартирою АДРЕСА_2 , яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Марганецького міського суду Дніпропетровської області, дана справа підсудна саме цьому суду.
Тож у суду першої інстанції не було необхідності з`ясовувати дійсне місце реєстрації боржника для визначення підсудності, а тому і були відсутні правові підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі частини дев`ятої статті 165 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин, ухвала судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026року про відмову у видачі судового наказу підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади».
Ухвалу судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026року про відмову у видачі судового наказу – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026року.

Судді: