ЄУН справи: 336/10424/25
Номер провадження: 1-кп/336/693/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі :
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
представника потерпілих – адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілих – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025982050001332 від 09.07.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орел, рф, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який має середню освіту, працевлаштованого водієм у ТОВ «Інтерпрофсервіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
09 липня 2025 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Gelly CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Магістральної зі сторони вул. Виробничої в напрямку вул. Віражної в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менш 64,1-67 км/год., що перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті міста Запоріжжя – 50 км/год.
В цей час водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по прилеглій території – дворовому проїзду буд. 86 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі в напрямку головної дороги вул. Магістральної в м. Запоріжжя.
Під час руху водій ОСОБА_6 здійснив виїзд на проїзну частину вул. Магістральної в м. Запоріжжі.
В свою чергу, водій автомобіля «Gelly CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , рухаючись із перевищенням швидкості в населеному пункті міста Запоріжжя – 50 км/год., діючи з кримінально протиправною недбалістю, маючи можливість своєчасно виявити напрямок руху автомобіля «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також маючи об`єктивну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування заходів гальмування, за умови руху із дозволеною швидкістю в населеному пункті, відповідних заходів не вжив, внаслідок чого передньою центральною частиною керованого ним транспортного засобу контактував із лівою бічною частиною автомобіля «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;
- п. 12.9: Водієві забороняється: б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил».
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди: 
- пасажир ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більш, як 21 доба. Садно кисті кваліфікується як легке тілесне ушкодження;
- малолітній пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої щелепи праворуч, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більш, як 21 доба. Струс головного мозку з ранами ділянок підборіддя та верхньої губи, кваліфікуються як легке тілесне ушкодження;
- водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми: струс головного мозку, забійна рана голови; ретростернальна гематома. Контузія обох легень з розривом верхньої частки лівої легені; закриті переломи 1,10,11 ребер ліворуч, правобічний пневмогідроторакс, лівобічний гідроторакс, дихальна недостатність I-II ст.; закриті переломи лонних та сідничних кісток тазу обабіч, закритий перелом бічної маси крижі ліворуч, що кваліфікується у сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав частково, вважає себе винним в тому, що він перевищив швидкість руху та їхав зі швидкістю до 70 км на годину. В іншій частині пред`явленого обвинувачення своєї вини не визнав, суду пояснив, що 09.07.2025 у вечірній час доби, приблизно о 17.30 годині, керуючи автомобілем «Gelly CK», їхав по головній дорозі по вул. Магістральної у м.Запоріжжя. Він бачив, що з другорядної дороги виїжджає автомобіль ВАЗ, який почав гальмувати, перед виїздом на головну дорогу. ОСОБА_7 зрозумів, що водій ВАЗ його бачить та продовжив рух по головній дорозі. Але водій ВАЗ не пропустив його та продовжив рух. Обвинувачений здійснив різке гальмування, але все одно не зміг запобігти ДТП. Він намагався вивернути кермо та намагався уникну удару автомобілів. Обвинувачений не пам`ятає, чи здійснював звуковий сигнал щоб запобігти удару. Місце ДТП відбулось на його смузі дороги, але від удару автомобілі виїхали на зустрічну смугу. Стаж керування ТЗ 7 років. Після ДТП приїхала швидка. Під час спілкування з лікарем обвинувачений втратив свідомість, отямився у реанімації. Матеріальну допомогу потерпілим не надавав. Також додав, що водій ОСОБА_6 винен у даній ДТП, оскільки він виїжджав з другорядної дороги, не впевнився в безпеці маневру, а обвинувачений рухався по головній, тому водій ОСОБА_6 повинен був надати йому рух, але він цього не зробив, в результаті чого і сталося ДТП.
Захисник в судовому засіданні клопотав виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній дійсно їхав з перевищенням швидкості 64-67 км/год. Разом з тим ОСОБА_7 їхав по головній дорозі, а тому саме через дії водій ОСОБА_6 , який виїхав з другорядної дороги і не надав переваги автомобілю, яким керував ОСОБА_7 , і сталась ДТП, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2026 (№336/11335/25) у якій встановлено факт вчинення останнім ДТП та порушення п.п. 10.1 та 10.2 ПДР України. Ухвалою суду ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_5 .
Прокурор вважав вину ОСОБА_7 повністю доведеною, просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням положень ст. 75, 76 КК України, та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який пояснив суду, що 09.07.2025, після 17 години, він, керуючи транспортним засобом «ВАЗ2110», разом зі своєю сім`єю: дружиною ОСОБА_10 та малолітнім сином ОСОБА_11 , виїжджали з другорядної дороги, прилеглої території на автомобілі «ВАЗ2110» з території буд. 86 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі. Швидкість автомобіля була приблизно 5-10км/год. Пересвідчившись у безпеці маневру, а саме зупинившись перед виїздом на головну дорогу, подивившись вправо та вліво, бачив, що автомобіль був дуже далеко, почав здійснювати виїзд на головну дорогу та повертати вліво. Після чого відбувся удар у ліву частину керованого ним автомобіля. Момент зіткнення та місце зіткнення не пам`ятає. Після ДТП всю сім`ю доставили до лікарні. До тями прийшов у лікарні. Більше нічого не пам`ятає. ДТП йому було завдано тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений ані моральну, ані матеріальну шкоду не відшкодував. Водійський стаж приблизно 10 років. Також додав, що відносно нього також було порушена кримінальна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду від 15.01.2026 кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв`язку із примиренням з потерпілою, його дружиною ОСОБА_10 , та звільнено його від кримінальної відповідності. Цивільний позов просив задовольнити. Вважав за можливе призначити покарання на розсуд суду.
В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що 09.07.2025, приблизно о 17.30год., вона разом з чоловіком ОСОБА_6 , який перебував за кермом, та малолітнім сином ОСОБА_11 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, виїжджали з прилеглої території на автомобілі «ВАЗ2110» з території буд. 86 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі. Подивившись вліво та вправо, перевірившись у безпеці руху, її чоловік почав здійснювати виїзд на головну дорогу та повертати на ліво. Після чого відбувся удар з лівої сторони автомобіля. Зазначила, що коли виїжджали на головну дорогу, то водія ОСОБА_7 вони не бачили. Після чого потерпіла втратила свідомість. Всю сім`ю швидка доставила до лікарні. У свідомість прийшла у лікарні. У лікарні перебувала приблизно тиждень, дитину вона не бачила, адже син перебував у іншій лікарні. Їй та дитині внаслідок ДТП були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості. Матеріальної допомоги обвинувачений не надавав. Додала, що водій ОСОБА_7 їхав занадто швидко, побачити його не було можливості. Цивільний позов просила задовольнити. Просила суд призначити покарання на розсуд суду.
Суддя, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний із доказів, наданих сторонами кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В ході судового розгляду судом досліджені письмові докази, надані прокурором. Стороною захисту докази не надавались, про неналежність або недопустимість доказів, наданих прокурором, ані захисником, ані обвинуваченим не заявлялось.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними письмовими доказами, які досліджувались у судовому засіданні, а саме:
-даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2025, схемою до вказаного протоколу та фототаблицею до протоколу, згідно яких встановлено, що огляд проводився в ясну погоду, природнє освітлення, у протоколі зафіксовано напрямок руху та положення транспортних засобів, сліди їх гальмування, пошкодження транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди (а.с.70-85);
-даними висновку експерта від 23.09.2025 №СЕ-19/108-25/16185-ІТ, згідно якого встановлено, що 1) у зв`язку з неможливістю перевірити працездатність гальмівних механізмів коліс автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) (через затиснення елементами кузова педалі гальм), то на момент експертного дослідження визначити стан робочої гальмівної системи автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не надається можливим. На момент експертного дослідження ходова частина автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) знаходиться у непрацездатному стані. У зв`язку з тим, що на момент експертного дослідження мається зміщення рульової колонки та рульового колеса за напрямком знизу вверх та ззаду наперед від першочергового знаходження рульове керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) стосовно них знаходиться у непрацездатному стані, але оскільки на момент експертного огляду не надалось можливим перевірити стан кінематичного зв`язку рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (через відсутності доступу до вузлів рульового керування), тому визначити стан рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому не видається можливим. 2) Оскільки через затиснення елементами кузова педалі робочих гальм не надалось можливим визначити стан робочої гальмівної системи автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не надається можливим, то і вирішити дане питання стосовно зазначеної системи досліджуваного автомобіля також не є можливим. Відмова у працездатності ходової частини (без врахування шин переднього лівого та заднього правого коліс) автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) носить аварійний (не експлуатаційний) характер та виникла у момент дорожньо-транспортної пригоди. Визначити, коли відносно моменту події (до, в момент або після події) виникла відмова шин переднього лівого та заднього правого коліс автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) (знаходження їх без тиску), не є можливим, оскільки дане питання виходить за межі компетенції експерта при проведенні інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів». На момент експертного дослідження через зміщення рульового колеса із рульовою колонкою за напрямком знизу вверх ззаду наперед від першочергового знаходження рульове керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) знаходиться у не працездатному стані, тобто відносно даного вузлу відмова у працездатності рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) носить аварійний (не експлуатаційній!) характер та виникло у момент дорожньо-транспортної пригоди. Але оскільки не надалось можливим перевірити стан кінематичного зв`язку рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (через відсутності доступу до вузлів рульового керування, затиснення їх елементами двигуна), тому визначити стан рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому не видається можливим. Оскільки через затиснення елементами кузова педалі робочих гальм не надалось можливим визначити стан робочої гальмівної системи автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не надається можливим, то і вирішити дане питання стосовно зазначеної системи досліджуваного автомобіля також не є можливим. Оскільки відмова у працездатності ходової частини (без врахування шин переднього лівого та заднього правого коліс) автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) носить аварійний (не експлуатаційний) характер та виникла у момент дорожньо-транспортної пригоди, тому вирішення даного питання стосовно неї позбавлено логічного сенсу. Оскільки визначити, коли відносно моменту події (до, в момент або після події) виникла відмова шин переднього лівого та правого заднього коліс автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) (знаходження їх без тиску), не є можливим, так як дане питання виходить за межі компетенції експерта при проведенні інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», тому відповісти на дане питання стосовно них не надається можливим. Оскільки відмова у працездатності рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) (стосовно зміщення від першочергового розташування рульового колеса із рульовою колонкою за напрямком знизу вверх та ззаду наперед) виникла у момент дорожньо-транспортної пригоди, то вирішення даного питання стосовно даного вузлу позбавлено логічного сенсу, але оскільки не надалось можливим перевірити стан кінематичного зв`язку рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому (через відсутності доступу до вузлів рульового керування через затиснення їх елементами кузова), тому визначити стан рульового керування автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) в цілому не видається можливим (а.с.92-101);
-даними висновку експерта від 05.09.2025 №СЕ-19/108-25/16181-ІТ, відповідно до якого встановлено, що: 1) у зв`язку з неможливістю перевірити працездатність гальмівних механізмів коліс автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) (через затиснення щитком передка кузова педалі гальм), то на момент експертного дослідження визначити стан робочої гальмівної системи автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не видається можливим. На момент експертного дослідження ходова частіша автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходиться у не працездатному стані. На момент експертного дослідження рульове керування автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходиться у працездатному стані. 2) З врахуванням наявної слідової інформації на місці дорожньо- транспортної пригоди від 09.07.2025. а саме сліду юзу переднього лівого колеса автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) робоча гальмівна система (стосовно переднього лівого гальмівного механізму колеса) даного автомобіля до та в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходилась у працездатному стані. Оскільки по описаним у питанні 1 причинам визначити стан робочої гальмівної системи (стосовно переднього правого та задніх гальмівних механізмів коліс) автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не надається можливим, то і вирішити дане питання стосовно зазначеної системи досліджуваного автомобіля також не є можливим. Відмова у працездатності ходової частини автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) носить аварійний (не експлуатаційний) характер, що виникло у момент дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходиться у працездатному стані, то відповідь на дане питання стосовно даної системи позбавлена логічного сенсу. 3) Оскільки робоча гальмівна система (стосовно переднього лівого гальмівного механізму колеса) автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) до та в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходилась у працездатному стані, тому вирішення даного питання стосовно неї позбавлено логічного сенсу. Оскільки по описаним у питанні 1 причинам визначити стан робочої гальмівної системи (стосовно переднього правого та задніх гальмівних механізмів коліс) автомобіля Оееіу СК (номерний знак НОМЕР_1 ) в цілому (працездатний або обмежена працездатність) не надається можливим, то і вирішити дане питання стосовно зазначеної системи досліджуваного автомобіля також не є можливим. Оскільки відмова у працездатності ходової частини автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) носить аварійний (не експлуатаційний) характер та виникла у момент дорожньо-транспортної пригоди, тому вирішення даного питання стосовно неї позбавлено логічного сенсу. Оскільки на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходиться у працездатному стані, тому відповідь на це питання стосовної даної системи позбавлена логічного сенсу (а.с.108-118):
- даними висновку експерта від 15.08.2025 №СЕ-19/108-25/16173-ІТ, відповідно до якого встановлено, що 1) в процесі контактування, автомобіль Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) послідовно взаємодіяти своєю передньою частиною, ближче до лівого краю кузову (решітка радіатора, рамка радіатора, верхня поперечина рамки радіатора, панель передка, передні лонжерони, блок-фари, капот, передні крила та найімовірніше за все передній бампер) з лівою боковою частиною кузова автомобіля ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) (переднє ліве крило, капот, передні та задні ліві двері, лівий поріг, підлога зліва, середня стійка). 2) Зіткнення між автомобілями Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) та ВАЗ 2110 (номерний знак НОМЕР_2 ) відбулось на смузі руху для транспорту, який рухається від вул. Віражна до вул. Виробнича. 3) Швидкість руху автомобіля Geely СК (номерний знак НОМЕР_1 ) визначена із врахуванням сліду юзу, становить не менше 64,1..67,0 км/год. (а.с. 121-134);
- даними висновку експерта №1572ц від 06.08.2025, відповідно до якого встановлено, що 1) за медичними даними, при надходженні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до стаціонару 09.07.2025 виявлені «…садно тильної поверхні лівої кисті…», а також діагностовано: « …ЗЧМТ. СГМ. З/перелом 7,8 ребер зліва…ЗТОЧП? Лівобічний малий гемоторакс…».2) Ушкодження утворились за механізмом тупої травми в термін, що не суперечить зазначеному в постанові та медичній документації. 3)Садно кисті кваліфікується як легке тілесне ушкодження (згідно п. 2.3.2 б/ «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6), закрита травма грудної клітки - як ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більш, як 21 доба (згідно п. 2.2.2 вище зазначених правил). 4) За характером та локалізацією ушкодження не суперечать обставинам випадку, що викладені в постанові (а.с.145-148);
- даними висновку експерта №1571п від 06.08.2025, відповідно до якого встановлено, що 1. Закритий перелом нижньої щелепи праворуч (за наданими даними) у ОСОБА_9 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.в «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). 2. Струс головного мозку з ранами ділянок підборіддя та верхньої губи у ОСОБА_9 (за наданими даними) кваліфікується як легке тілесне ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.1.а «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). 3.Садна на обох гомілках та стегнах у ОСОБА_9 (за наданими даними) кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.б «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). 4. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). 5. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи. 6. Не виключається можливість утворення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах ДТП (а.с.148-150).
- даними висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №1872/к від 12.09.2025, відповідно до якої встановлено, що 1. За наданими даними у ОСОБА_6 , 1993 року народження, водія автомобіля, внаслідок зіткнення з іншим автомобілем були зафіксовані тілесні ушкодження, що відображені у клінічному діагнозі: «Політравма: струс головного мозку, забійна рана голови; ретростернальна гематома. Контузія обох легень з розривом верхньої частки лівої легені; закриті переломи 1, 10, 11 ребер ліворуч, правобічний пневмогідроторакс, лівобічний гідроторакс, дихальна недостатність І-ІІ ст.; закриті переломи лонних та сідничних кісток тазу обабіч, закритий перелом бічної маси крижі ліворуч. Дані ушкодження супроводжувалися на місці події загрозливими для життя явищами у вигляді дихальної недостатності (БрО2=90%) і шоку ІІ-ІП ст. (АТ 90/60мм.рт.ст., пульс 120 за хвилину, індекс Альговера =1,33), що були діагностовані лікарем ШМД і потребували протишокових заходів у вигляді введення морфіну, внутрішньовенного введення рідини надання кисню, які стабілізували стан постраждалого (АТ у стаціонарі 80/40мм.рт.ст.). 2.Комплекс ушкоджень виник за механізмом тупої травми і міг утворитися у водія автомобіля, що рухався, з перешкодою, тобто, в умовах зазначеної у постанові дорожньо-транспортної пригоди 09.07.2025 року о 17 год. 30 хв. і кваліфікуються у сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (пп.2.1.1.а, 2.1.2., 2.1.3.о.) (а.с.150-153);
- даними протоколу додаткового огляду місця події від 05.09.2025 зі схемою та фототаблицею до протоколу за участі водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого останній пояснив, що 09 липня 2025 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, він керуючи автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював виїзд з дворового проїзду буд. 86 по вул. Магістральній в напрямку проїзної частини вул. Магістральної в м. Запоріжжі, зі швидкістю приблизно 5 км/год. В салоні керованого ним транспортного засобу перебували пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Перед виїздом на проїзну частину вул. Магістральну він зупинився, з метою переконатись в безпеці, при виконанні маневру лівого повороту. Після того, як поблизу не побачив транспорту, відновив рух та змінивши напрямок свого руху вліво, почав виконувати маневр лівого пороту на проїзну частину вул. Магістральну. Під час виконання маневру в межах смуги руху вул. Магістральної напрямком руху вул. Виробничої відбулось зіткнення з автомобілем марки «Gelly», водій якого рухався зліва - направо, а саме автомобіль «ВАЗ» лівою бічною частиною кузову контактував із передньою частиною кузову автомобіля «Gelly». У подальшому він, його пасажири та водій автомобіля «Gelly», були госпіталізовані до лікарні. Після наданих пояснень водію ОСОБА_6 було запропоновано вказати місце зіткнення транспортних засобів, на що останній погодився та вказав. Замірами було встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на проїзній частині вул. Магістральної на відстані 6,2 метра від правого краю дороги по ходу руху в напрямку вул. Віражної та на відстані 0,6 метра ближньої межі виїзду з дворового проїзду буд. 86 по ходу руху у тому ж напрямку. У подальшому водію ОСОБА_6 було запропоновано вказати як розташовувався його автомобіль відносно ширини дворового проїзду, в той час коли він зупинився та стояв перед початком виконання маневру лівого повороту, на що останній погодився та самостійно виставив на проїзній частині експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Замірами було встановлено, що автомобіль розташовувався в дворовому проїзді буд. 86 по вул. Магістральній по ходу руху в напрямку проїзної частини вул. Магістральної, при цьому ліва бічна частина кузову знаходилась на відстані 1.9 метри від правого краю дворового проїзду по ходу руху в напрямку вул. Магістральної та на відстані 0,8 метри по ходу рух у тому ж напрямку. На наступній стадії водію ОСОБА_6 було запропоновано вказати траєкторію руху з місця початку маневру до місця зіткнення, яке було визначено під час даної слідчої дії. Останній погодився, та вказав траєкторію маневру яка замірами становить – 7,5 метри (відстань від передньої частини кузову автомобіля «ВАЗ» до місця зіткнення по дузі). Також були здійснені експериментальні заїзди, які фіксувалися секундоміром. Встановлено, що з моменту відновлення руху (момент зміни напрямку руху вліво) до моменту зіткнення автомобіль «ВАЗ» по дузі рухався за час: Т1 - 3,5 сек., Т2 - 2,7 сек., Т3 - 2,9 сек.,Тер. - 3,0 сек. (час замірявся коли автомобіль починав рухатись (момент зміни напрямку руху) та вимикався, коли ліва середня стійка кузову автомобіля «ВАЗ» перебувала в місці зіткнення транспортних засобів). Надалі водію ОСОБА_6 було запропоновано вказати як рухався відносно ширини проїзної частини автомобіль «Gelly» на що останній повідомив, що не може зазначити швидкість руху, оскільки не бачив його. В ході проведення слідчого експерименту було встановлено, що обидва водія постійно можуть бачити один одного, та видимість елементів проїзної частини складає більш 100 метрів у любому напрямку. На цьому слідча дія була завершена. Заміри проводились 50,0 м. рулеткою, час замірявся секундоміром, використовувався експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.154-158);
- даними протоколу додаткового огляду місця події від 05.09.2025 зі схемою та фототаблицею до протоколу за участі водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого останній пояснив, що 09 липня 2025 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Gelly СК», реєстраційний номер НОМЕР_1 . здійснював рух по проїзній частині вул. Магістральній зі сторони вул. Виробничої в напрямку вул. Віражної в м. Запоріжжі, зі швидкістю 80 км/год. Під час руху в районі буд. 86 по вул. Магістральній звернув свою увагу на автомобіль «ВАЗ», який здійснював рух по дворовому проїзду буд. 86 в напрямку проїзної частини вул. Магістральної зі швидкістю приблизно 5 км/год, при безпосередньому наближенні до проїзної частини вул. Магістральної водій автомобіля «ВАЗ» стрімко пришвидшив свій рух та розпочав маневр лівого повороту. Як тільки він виявив виїзд автомобіля «ВАЗ» на смугу його руху, застосував екстрене гальмування та виворіт рульового керма в ліво, однак запобігти зіткненню транспортних засобів не встиг, в результаті чого стався контакт передньої частини кузова керованого ним транспортного засобу із лівою бічною частиною кузову автомобіля «ВАЗ». Внаслідок ДТП він. водій та пасажири автомобіля «ВАЗ», були госпіталізовані до лікарні. Після наданих пояснень водію ОСОБА_7 було запропоновано вказати місце зіткнення транспортних засобів, на що останній погодився та вказав. Замірами було встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на проїзній частині вул. Магістральної на відстані 6.2 метра від правого краю дороги по ходу руху в напрямку вул. Віражної та на відстані 0.6 метра від ближньої межі виїзду з дворового проїзду буд. 86 по ходу руху у тому ж напрямку. Далі водію ОСОБА_7 було запропоновано вказати, як він розташовувався відносно ширини дороги перед ДТП. Останній пояснив, що коли реагував на автомобіль який розпочав маневр лівого повороту (виїзду з дворового проїзду), то застосував екстрене гальмування, тобто розташовувався в межах своїх слідів гальмування, які були зафіксовані при ОМП ДТП від 09.07.2025, тобто на відстані 5,4 метра від лівої бічної частини автомобілю до правого краю дороги по ходу руху в напрямку вул. Віражної. Швидкість руху транспортного засобу складала 80 км/год. В подальшому водію ОСОБА_7 було запропоновано вказати, як відносно ширини дворового проїзду розташовувався автомобіль «ВАЗ». На що останній погодився та зорієнтувавшись на місці самостійно виставив експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Замірами було встановлено, що ліва бічна частина кузову автомобіля «ВАЗ» розташовувалась на відстані 1,1 метри від лівої межі дворового проїзду по ходу руху проїзної частини вул. Магістральної. Також водій ОСОБА_7 додав що автомобіль «ВАЗ» перед виїздом на проїзну частину вул. Магістральної не зупинявся та здійснював рух зі швидкістю 5 км/год. На наступній стадії водію ОСОБА_7 було запропоновано вказати траєкторію руху автомобіля «ВАЗ» під час здійснення виїзду з дворового проїзду до місця зіткнення, яке було визначено під час даної слідчої дії. Останній погодився, та вказав траєкторію руху, яка замірами становить - 7,5 метри (відстань від передньої частини кузову автомобіля «ВАЗ» до місця зіткнення по дузі). Також були здійснені експериментальні заїзди, які фіксувалися секундоміром. Встановлено, що з моменту виїзду на проїзну частину вул..Магістральної до моменту зіткнення автомобіль «ВАЗ» по дузі рухався за час: Т.1 – 1,3сек., Т2-1,2сек., ТЗ - 1,2 сек. (час замірявся коли автомобіль передньою частиною перетинав рівень правого краю вул. Магістральної та вимикався, коли ліва середня стійка кузову експериментального автомобіля перебувала в місці зіткнення транспортних засобів). В ході проведення слідчого експерименту було встановлено, що обидва водія постійно можуть бачити один одного, та видимість елементів проїзної частини складає більш 100 метрів у любому напрямку. На цьому слідча дія була завершена. Заміри проводились 50,0 м. рулеткою, час замірявся секундоміром, використовувався експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 159-163);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 05.09.2025 за участі потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила механізм дорожньо-транспортної пригоди та зазначила, що 09 липня 2025 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, вона перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ 2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 здійснювали виїзд з дворового проїзду буд. 86 по вул. Магістральній в напрямку проїзної частини вул. Магістральної в м. Запоріжжі, зі швидкістю приблизно 5 км/год. В салоні транспортного засобу також на задньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_9 . Перед виїздом на проїзну частину вул. Магістральну водій ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб, з метою переконатись в безпеці, при виконанні маневру лівого повороту. Після чого, відновив рух маневром лівого повороту на проїзну частину вул. Магістральну. Під час виконання маневру в межах смуги руху вул. Магістральної напрямком руху вул. Виробничої відбулось зіткнення з автомобілем марки «Gelly», водій якого рухався зліва - направо, а саме автомобіль «ВАЗ», лівою бічною частиною кузову контактував із передньою частиною кузову автомобіля «Gelly». У подальшому вона, водій та малолітній пасажир ОСОБА_9 та водій автомобіля «Gelly», були госпіталізовані до лікарні. Після наданих пояснень потерпілій ОСОБА_5 було запропоновано вказати місце зіткнення транспортних засобів, на що остання погодилась та вказала. Замірами було встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на проїзній частині вул. Магістральної на відстані 6,2 метра від правого краю дороги по ходу руху в напрямку вул. Віражної та на відстані 0,6 метра до лівої краю виїзду з дворового проїзду буд. 86 по ходу руху у тому ж напрямку. У подальшому потерпілій ОСОБА_5 було запропоновано вказати як розташовувався автомобіль «ВАЗ», відносно ширини дворового проїзду, в той час коли водій ОСОБА_6 зупинився та стояв перед початком виконання маневру лівого повороту, на що остання погодилась та самостійно виставила в дворовому проїзді експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Замірами було встановлено, що автомобіль розташовувався в дворовому проїзді буд. 86 по вул. Магістральній по ходу руху в напрямку проїзної частини вул. Магістральної, при цьому ліва бічна частина кузову знаходилась на відстані 1,9 метри від правого краю дворового проїзду по ходу руху в напрямку проїзної частини вул. Магістральної та на відстані 0,8 метри до ближньої межі проїзної частини вул. Магістральної. На наступній стадії потерпілій ОСОБА_5 було запропоновано вказати траєкторію руху з місця початку маневру до місця зіткнення, а також вказати швидкість руху автомобіля «ВАЗ». Остання погодилась, та вказала траєкторію маневру яка замірами становить - 7,5 метри (відстань від передньої частини кузову автомобіля «ВАЗ» до місця зіткнення по дузі). Також були здійснені заїзди, які фіксувалися секундомірами. Встановлено, що з моменту відновлення руху (момент зміни напрямку руху вліво) до моменту зіткнення автомобіль «ВАЗ» по дузі рухався за час: ТІ - 3,5 сек., Т2 - 2,7 сек., ТЗ - 2,9 сек., Тср. - 3,0 сек. (час замірявся коли автомобіль починав рухатись (момент зміни напрямку руху) та вимикався, коли ліва середня стійка кузову автомобіля «ВАЗ» перебувала у місці зіткнення транспортних засобів). Надалі потерпілій ОСОБА_5 було запропоновано вказати як рухався відносно ширини проїзної частини автомобіль «Geliy» на що остання повідомила, що не може вказати як автомобіль «Geliy», здійснював рух відносно ширини проїзної частини при цьому додала, що швидкість руху також не може вказати, оскільки не бачила його. В ході проведення слідчого експерименту було встановлено, що обидва водія постійно можуть бачити один одного, та видимість елементів проїзної частини складає більш 100 метрів у любому напрямку. На цьому слідча дія була завершена. Заміри проводились 50,0 м. рулеткою, час замірявся секундоміром, використовувався експериментальний автомобіль «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 . (а.с.164-168);
- даними висновку експерта від 18.09.2025 №СЕ-19/108-25/20842-ІТ, відповідно до якого встановлень, що у цій дорожньо-транспортній ситуації за обома варіантами її розвитку (варіант №1 – за показами водія ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_5 , Варіант №2 - за показами водія ОСОБА_7 ) водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 (б) ПДР. За варіантом №1 водій ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно вимогам п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, а за варіантом №2 – відповідно вимогам п.10.2 Правил дорожнього руху. 2.(4) У цій дорожньо-транспортній ситуації за обома варіантами її розвитку водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом своєчасного застосування заходів гальмування при русі з дозволеною у населених пунктах швидкістю не більше 50 км/год. 3. Технічна можливість запобігти зіткненню транспортних засобів для водія ОСОБА_6 у цій дорожньо-транспортній ситуації визначалася виконанням вимог: за варіантом № 1 - п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, за варіантом № 2 - п. 10.2 Правил дорожнього руху. 4 (2). У цій дорожньо-транспортній ситуації за обома варіантами її розвитку у діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією цієї дорожньо-транспортної пригоди. Натомість у діях водія ОСОБА_7 невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається. У цій дорожньо-транспортній ситуації за варіантом № 1 у діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. За варіантом № 2 у діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.10.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди (а.с.171-181);
-даними постанови про виділення матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої вбачається, що 12.10.2025 прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_13 виділено з матеріалів досудового розслідування №12025082050001332 від 09.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України матеріали кримінального провадження за ч.1 ст. 286 КК України (а.с.181-185);
-даними ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2026 (336/11335/25, 1-кп/336/715/2026) відповідно до якої ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9 . Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито (а.с. 186-188);
- даними висновку експерта №1433п від 22.07.2025, відповідно до якого встановлено, що: 1. Струс головного мозку, контузія обох легень (за наданими даними) у гр. ОСОБА_7 самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.1.а «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). 2. Садна ділянок обох колінних суглобів (за наданими даними) у гр. ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). 3. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). 4. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи. 5. Не виключається можливість утворення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди (а.с.189-191).
Дослідивши у судовому засіданні надані докази, суддя дійшла висновку про те, що вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.
При цьому, сторона захисту не посилалася на недопустимість доказів, які надані стороною обвинувачення, на порушення порядку проведення досудового розслідування, як і прийняття певних процесуальних рішень, а отже, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, суд не вбачає підстав визнавати докази недопустимими, оскільки вони зібрані у порядку, встановленому КПК України, та отримані без порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. 
Решта досліджених судом доказів або не мають суттєвого значення для кримінального провадження, або ж є процесуальними документами, а також відомостями, що характеризують особу обвинуваченого. Останні враховуються судом при призначенні покарання.
Співставивши та проаналізувавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину не визнав, погодившись лише з тим, що він дійсно їхав з перевищенням швидкості, їхав по головній дорозі, а тому саме водій ОСОБА_6 повинен був надати йому дорогу, суд відноситься критично та відкидає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що водієм ОСОБА_7 порушено вимоги п. 12.3, п. 12.4, п. 12.9 «б» ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП. Вказане посилання обвинуваченого суд оцінює як намагання уникнення кримінальної відповідальності за вчинене або як фактор, який може пом`якшити покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
Окрім того, позиція обвинуваченого про те, що він рухався по головній дорозі не спростовує висновку експерта, згідно якого водій мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом своєчасного застосування заходів гальмування при русі з дозволеною у населених пунктах швидкістю не більше 50 км/год.
Суд зазначає, що керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у ОСОБА_7 низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.
За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_7 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів.
ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений ОСОБА_7  порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б», Правил дорожнього руху. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Відтак, суб`єктивне сприйняття водієм ОСОБА_7 певних обставин, так само як і порушення водієм ОСОБА_6 вимог ПДР, не звільняє обвинуваченого від відповідальності за наслідки порушення Правил дорожнього руху, допущені ним самим.
Всі перераховані та проаналізовані вище докази дозволяють суду зробити висновок, що саме те, що водій ОСОБА_7 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та перевищив дозволену швидкість руху і призвело до ДТП та до її наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 , її малолітнього сина ОСОБА_9 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Разом з цим, суд констатує і порушення водієм ОСОБА_6 п.п. 10.1. 10.2 ПДР України, що встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2026 (№336/11335/25, 1-кп/336/715/2026).
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.
При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину. 
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Так, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а за формою вини - необережним; особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, під час досудового слідства та судового розгляду приймав активну участь у встановленні всіх обставин справи, не ухилявся від явки до суду, той факт, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працюючого, за місцем мешкання характеризується позитивно. 
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує дії водія ОСОБА_6 , який порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.2 ПДР України.
Проте такі дії водія ОСОБА_6 не звільняють водія ОСОБА_7 від виконання ним вимог п.п.12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху.
Потерпілі висловили думку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на розсуд суду. Прокурор вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням положень ст. 75,76 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить новий злочин, та застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, дозволяє зробити висновок, що обвинувачений загрози для суспільства не становить, є суспільно корисним, можливо прогнозувати, що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ч. 2 ст.286 КК України для застосування ст.75,76 КК України, оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства та у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.
Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено факультативне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до п. 15 вказаної вище постанови, при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілим чи тяжкі тілесні ушкодження, призначається покарання з позбавленням керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Приймаючи рішення з цього питання, суд враховує обставини справи та враховуючи той факт, що обвинувачений порушив три пункти Правил дорожнього руху, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, та середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_5 та їх малолітній дитині ОСОБА_9 , самовпевненість та безвідповідальність обвинуваченого при експлуатації транспортного засобу, та вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому суд вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.
Посилання захисника у судових дебатах на необхідність виправдання обвинуваченого, суд вважає неспроможними у зв`язку з встановленням в судовому засіданні вини ОСОБА_7 із досліджених вище вказаних доказів.
Підстав для застосування положень ст.ст. 69 КК України судом не встановлено.
Суд звертає увагу, що на підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Щодо цивільних позовів, суд зазначає наступне.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_5 , яка діє у своїх інтересах та у інтересах малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 у розмірі 100 000 грн. на кожного. Позовна заява обґрунтована тим, що неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого, потерпілим завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті, у зв`язку з отриманими травмами, тривалим лікуванням, психологічним потрясінням в момент ДТП та душевного хвилювання за близьких після. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх пережитих подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, збурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Одразу після ДТП, усіх потерпілих, на «швидких», було окремо доставлено до лікарню. Дитина була сама, в лікарні, без підтримки батьків. У свою чергу мати яка не знала де її дитина та що з нею, пережила неймовірне психологічне потрясіння. Крім того, в наслідок ДТП чоловік позивачки отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебуваючи у лікарні знаходився у тяжкому стані, небезпечному для його життя. Через це, позивач постійно навідувалась до чоловіка, при цьому займалась лікуванням дитини та своїм лікуванням. Постійний стрес у якому вона перебувала важко описати словами. Дитина в наслідок ДТП отримала психологічне потрясіння, як в момент події, так і під час лікування. Боязнь за батьків, за своє здоров`я. Фобія автомобілей. Негативні наслідки отримані в результаті ДТП залишили відбиток на дитячий психіці. Крім того, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, та дотепер вимагають компенсаторних дій задля їх подолання. Враховуючи те, що суб`єктом відповідальності, згідно ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, є відповідач (обвинувачений ОСОБА_7 ), саме він, зобов`язаний відшкодувати позивачам (потерпілим) моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, тобто по 100 000,00 грн. кожному, виходячи з характеру скоєного злочину, глибини фізичних та душевних страждань та погіршення здібностей потерпілого. Вищезазначену суму вважає, розумною, виваженою та такою, що не перевищує допустимої з логічного міркування межі.
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники провадження розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, потерпіла ОСОБА_5 посилається на те, що внаслідок ДТП їй та її малолітній дитині ОСОБА_9 була завдана моральна шкода, у вигляді спричинених моральними та фізичними страждань, які позначили негативні зміни у їх житті, у зв`язку з отриманими травмами у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тривалим лікуванням, психологічним потрясінням в момент ДТП та душевного хвилювання за близьких після.
Відповідно до висновків експертів №1571п та №1572п потерпілі ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В даному випадку суд вважає, що цивільним позивачем доведено, що пережиті нею та її малолітньою дитиною негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оскільки позивачем доведено заподіяння їй та її малолітній дитині моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обґрунтовані правові підстави для часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., тобто по 50 000,00 на кожного, яку потрібно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 у розмірі 200 000 грн. на кожного. Позовна заява обґрунтована тим, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого, потерпілому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, у зв`язку з отриманими травмами, тривалим лікуванням, психологічним потрясінням в момент ДТП та душевного хвилювання за близьких після. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх пережитих подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, та дотепер вимагають компенсаторних дій задля їх подолання.
Потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Політравми: струс головного мозку, забійна рана голови; ретростернальна гематома. Контузія обох легень з розривом верхньої частки лівої легені; закриті переломи 1,10, 11 ребер ліворуч, правобічний пневмогідроторакс, лівобічний гідроторакс, дихальна недостатність І-ІІ ст.; закриті переломи лонних та сідничних кісток тазу обабіч, закритий перелом бічної маси крижі ліворуч, що кваліфікується у сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники провадження розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, потерпілий ОСОБА_6 посилається на те, що внаслідок ДТП йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, у зв`язку з отриманими травмами, тривалим лікуванням, психологічним потрясінням в момент ДТП та душевного хвилювання за близьких після. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх пережитих подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, та дотепер вимагають компенсаторних дій задля їх подолання.
Відповідно до висновку №1872/к потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. за ознакою небезпеки для життя.
В даному випадку суд вважає, що цивільним позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оскільки позивачем доведено заподіяння йому моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обґрунтовані правові підстави для часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яку потрібно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Арешт, накладений на автомобіль «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_4 та автомобіль «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2025 (№ 334/5591/25), які набрали законної сили, підлягають скасуванню, оскільки вжитий як захід забезпечення кримінального провадження та в подальшому його збереження, не є необхідним.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались.
Доля інших речових доказів судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись вище викладеним, ст.ст. 65, 66, 67 КК України, ст.ст. 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи/навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 , не обирати.
Позов ОСОБА_5 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9 , моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., тобто по 50 000,00 грн. на кожного.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів загальною сумою 27 633,40 грн.
Арешт, накладений на автомобіль «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , та на автомобіль «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_14 , ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2025 (№ 334/5591/25), після набрання вироком законної сили - скасувати.
Речові докази:
- автомобіль «ВАЗ2110», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , - повернути власнику;
- автомобіль «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_14 , - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_15