Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2026  	Справа №607/17243/25 Провадження №2/607/1852/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Кметика Я.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Тиміцької С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, 

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 03 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, актовий запис № 605.
Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 вересня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 був розірваний, що підтверджується рішенням Яворівського районного суду Львівської області, справа №944/3013/21.
Після розірвання шлюбу, у відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі № 944/3013/21, ОСОБА_2 було присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .
18 серпня 2021 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 289 було встановлено ОСОБА_1 порядок побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 .
16 червня 2021 року Яворівським районним судом у справі № 944/3016/21 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25 лютого 2022 року позивачка разом із своїм сином ОСОБА_7 виїхала з України до Іспанії де проживала та була зареєстрована із своїм сином, що підтверджується довідкою про реєстрацію від 24.03.2023.
Проте, 10 липня 2025 року колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 приїхавши в Іспанію, без жодного повідомлення ОСОБА_2 , фактично викрав неповнолітнього сина ОСОБА_7 та без згоди матері ОСОБА_2 вивіз його з Іспанії до України.
Вказані обставини підтверджуються Актом про інформування про права особи, яка зазнала шкоди або скривдження внаслідок злочину, протокол: 14838/25, та протоколом відділення Бенідорм Головного управління поліції.
Вказані листи поліції зазначають про факт фактичного викрадення неповнолітнього ОСОБА_7 його батьком ОСОБА_1 та перевезенням неповнолітньої дитини з Іспанії до України без жодного повідомлення та згоди матері дитини, який проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 та навчався в загальноосвітньою навчальному закладі м. Бенідорм у другому класі обов`язкової загальної освіти, що підтверджується листом даного навчального закладу від 11.07.2025 року.
У зв`язку із зазначеними обставинами в липні місяці ОСОБА_2 повернулась до України та пішла по місцю реєстрації свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 з метою побачитись з дитиною, оскільки на телефонні дзвінки, як син ОСОБА_7 , так і ОСОБА_1 - не відповідали. Проте, побачитись із своїм сином позивачу не дали батьки ОСОБА_1 , які повідомили, що ОСОБА_7 бачитись із мамою не хоче.
Після цього ОСОБА_2 звернулась до відділу соціально-правового захисту дітей Тернопільської міської ради з проханням провести відповідне обстеження для з`ясування місця знаходження дитини та умови його проживання, а також встановити хто саме займається вихованням та утриманням дитини з урахуванням того, що її колишній чоловік ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією та служить в Збройних Силах України.
Проте, при розмові із начальником відділу Чайковським В.В., останній повідомив позивача, що неповнолітнього сина ОСОБА_7 виховує його батько ОСОБА_1 , який на даний час знаходиться на лікуванні в м. Тернополі. Крім того, 16.07.2025 сам ОСОБА_1 звернувся із заявою до відділу соціально-правового захисту дітей для проведення обстеження умов проживання дитини, начебто з метою припинення сплати аліментів, і таке обстеження було проведено 17 липня 2025 року, що підтверджується актом обстеження умов проживання, копія якого була надано позивачу.
Згідно листа Тернопільського відділу ДВС від 01.08.2025 року № 123633 надано розрахунок заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_1 , яка станом на 01.08.2025 року становить 1 021,60 грн.
На думку позивачки ОСОБА_1 забрав неповнолітнього сина ОСОБА_7 не з метою його виховання, навчання та відповідного розвитку дитини, а з метою особистої вигоди, звільнення із військової служби, як особи, яка займається вихованням неповнолітньої дитини.
Позивачка вказала, як вбачається із доданих до позову документів, за місцем реєстрації постійного місця проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , останній перебував на утриманні своєї матері, яка має постійне місце проживання та роботу, дитина навчається в навчальному закладі, мати опікується станом здоров`я дитини, її всебічним розвитком.
Позивачка зазначила, що має самостійний заробіток, який є достатнім для утримання дитини, що підтверджується трудовим договором на невизначений строк з ТОВ «Промосьонес турістікас амадоріо», та інформацією з банку АТ «Банк Бібао Біская Архентарія» про наявність необхідних коштів в позивача на утримання, навчання та розвитку дитини.
Із вказаних підстав позивач ОСОБА_2 просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 
Представник відповідача вказала, що ще під час перебування сторін у шлюбі дитина виявляла більшу прихильність до батька. 
Протягом чотирьох років спільного проживання з матір`ю їй не вдалося налагодити належний психологічний контакт, емоційний зв`язок із сином та здобути його прихильність. Натомість, у спілкуванні з батьком, дитина неодноразово висловлювала бажання проживати саме з ним, наголошуючи, що у разі, якщо батько не забере його в Україну, він готовий утекти від матері. 
Після розірвання шлюбу син ОСОБА_7 дійсно проживав із позивачкою. Проте, відповідач завжди підтримував з ним тісний зв`язок, брав активну участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні. З початком повномасштабного вторгнення, Відповідач, як і багато свідомих громадян, став на захист України. Перебуваючи в зоні бойових дій, Відповідач постійно підтримував спілкування із сином, а під час відпусток у 2024 та 2025 роках провідував його в Іспанії. Саме тоді син неодноразово розповідав Відповідачу про зневажливе ставлення з боку матері та висловлював бажання жити із батьком. На той момент Відповідач, не мав можливості забрати сина, зокрема й звернутися до суду, оскільки значну частину своєї служби, перебував у зоні бойових дій. У липні 2023 року Відповідач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, а після тривалого лікування був визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_9, Навчальних центрах, закладах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Під час чергової відпустки, у липні 2025 року, Відповідач вчергове поїхав провідати сина. Під час зустрічі ОСОБА_7 повідомив батька, що остаточно вирішив переїхати до нього. Враховуючи його бажання, Відповідач привіз ОСОБА_7 в Україну, де він проживає за домашньою адресою Відповідача ( АДРЕСА_2 ) разом із своїми дідусем та бабусею (Акт обстеження умов проживання додається). 
Рівень доходу Відповідача є достатнім для забезпечення належних та оптимальних умов проживання, навчання, виховання та всебічного розвитку неповнолітнього сина.
Твердження Позивачки про начебто «викрадення» дитини відповідачем є безпідставним, з огляду на наступне. 
Станом на липень 2025 року місце проживання ОСОБА_3 не було визначено в судовому порядку. 
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України: мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 
Рішення про приїзд сина до України було прийнято з урахуванням його власного волевиявлення та щирого бажання проживати із батьком. Саме бажання дитини стало визначальним чинником у прийнятті цього рішення, що відповідає принципу пріоритетності найкращих інтересів дитини та вимогам ст. 171 СК України, щодо врахування думки дитини. 
Відповідач діяв виключно з огляду на інтереси сина, а не з будь яких інших міркувань, як намагається безпідставно стверджувати Позивачка. 
Відповідач просить врахувати, що перебуваючи в Україні, ОСОБА_7 відмовлявся зустрічатись та спілкуватись з матір`ю і тільки на прохання Відповідача, він все ж таки декілька разів зустрічався із нею. Однак, після спілкування з Позивачкою, ОСОБА_7 виявив бажання поспілкуватися з психологом та мав декілька сеансів у психолога комунального закладу «Центр підтримки ветеранів та родин Героїв» Тернопільської міської ради.
Відповідач вказав, що син проживає з Відповідачем за його домашньою адресою, де забезпечені йому всі необхідні умови для безпечного та комфортного життя, навчання та всебічного розвитку. Відповідач має стабільний дохід, який дозволяє створити оптимальні умови для навчання та виховання сина. На службі Відповідач характеризується позитивно, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався.
Відповідач зауважив, що разом із ними проживають батьки Відповідача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є рідними бабусею та дідусем сина. Їхня присутність та допомога у вихованні сина є додатковим позитивним фактором, що створює стабільне та любляче сімейне середовище. 
Із вказаних підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі та залишити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з Відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .
Представник позивача подав відповідь на відзив у якому вказав, що твердження відповідача про те, що матері не вдалося налагодити психологічний контакт та емоційний зв`язок із сином, а також здобути його прихильність є голослівними та не грунтуються на жодних доказах. Вважає, що зміна місця проживання неповнолітнього сина разом із батьком, є намаганням останнього звільнитись із військової служби. Неповнолітній син ОСОБА_7 , проживаючи із матір`ю в Іспанії, не висловлював бажання проживати разом із батьком. Просить врахувати, що у випадку проживання неповнолітньої дитини із матір`ю, забезпечить найкращий його розвиток, отримання належної освіти в безпечних умовах.
Представником відповідача подано заперечення в яких остання вказала, що на даний час неповнолітній син навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 16 імені Володимира Левицького. Просить врахувати, що відповідач не намагався звільнитись із військової служби за рахунок проживання із ним неповнолітнього сина, оскільки факт проживання сина із батьком не є підставою для звільнення із військової служби. Також, відповідач не викрадав власного сина, оскільки місце проживання останнього не було визначено в судовому порядку, в той час, як батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. 
Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засіданні не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_1 пояснив, що неповнолітнього сина ОСОБА_3 не викрадав, а забрав його із Республіки Італія від матері, щоб разом проживати із сином у м. Тернополі. Бажання проживати разом із ним син виявив самостійно, в зв`язку із неналежним поводженням матері щодо нього. Додав, що він звільнився із військової служби та забезпечує належні умови проживання, виховання та навчання сина.
Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що у зв`язку із неналежним відношенням його матері щодо нього, він самостійно прийняв рішення проживати разом із батьком, про що просив останнього. Вказав, що і надалі бажає проживати із батьком, оскільки він забезпечує йому належні умови проживання, виховання та навчання та добре відношення до нього зі сторони батька. Просить не визначати його місце проживання разом із матір`ю. 
Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін, а також вислухавши думку неповнолітньої дитини вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають виходячи із наступного. 
За результатам розгляду справи судом встановлено наступні обставин. 
03 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, актовий запис № 605.
Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 вересня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, що підтверджується рішенням Яворівського районного суду Львівської області, справа №944/3013/21.
Після розірвання шлюбу, у відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі № 944/3013/21, ОСОБА_2 було присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .
18 серпня 2021 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 289 було встановлено ОСОБА_1 порядок побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 .
16 червня 2021 року Яворівським районним судом у справі № 944/3016/21 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25 лютого 2022 року позивачка разом із своїм сином ОСОБА_7 виїхала з України до Іспанії де проживала та була зареєстрована із своїм сином, що підтверджується довідкою про реєстрацію від 24.03.2023.
10 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_7 повернувся з Іспанії в Україну, до місця свого проживання де разом із сином проживає на даний час.
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 34 від 03.02.2026 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2026 №24 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності). 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за реєстрований за адресом: АДРЕСА_2 . 
Орган опіки та піклування у Висновку щодо недоцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навів наступні обставини та дійшов наступного висновку. 
Мати дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, її представник - адвокат Кметик Ярослав Степанович на засіданні комісії повністю підтримав позовні вимоги. Вказав, що у липні 2025 року батько забрав сина від матері з Іспанії в Україну. Мати разом із сином проживали за кордоном з 2022 року, тому вважає, що син має проживати і надалі разом із нею в Іспанії, оскільки для нього там створено належні умови для проживання, дитина може продовжити навчання за кордоном, що буде відповідати якнайкращим інтересам ОСОБА_7 .
Батько дитини, ОСОБА_1 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що заперечує щодо визначення місця пробивання сина ОСОБА_7 разом з матір`ю, оскільки хлопчик бажає проживати в Україні та категорично заперечує щодо проживання за кордоном з матір`ю. Вважає, що визначення місця проживання сина разом із ним буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Також батько, зазначив, що він є військовослужбовцем ЗСУ, зараз перебуває на реабілітації після поранення.
Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вказав, що на даний час проживає разом із батьком, дідусем та бабусею (по лінії батька). Хлопець повідомив, що він забезпечений усім необхідним для повноцінного проживання, розвитку та навчання. Теперішнє місце проживання відповідає його волевиявленню, оскільки саме за адресою АДРЕСА_2 є належні умови для проживання, де забезпечено йому стабільність та безпеку. Також, ОСОБА_7 зазначив, що влітку 2025 року він за власним бажанням повернувся на постійне місце проживання в Україну до батька і немає наміру проживати з матір`ю в Іспанії.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 19.07.201 І Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1637.
Яворівським районним судом Львівської області 16.06.2021 видано судовий наказ у справі № 944/3016/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 'А заробітку (доходу).
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2021 у справі № 944/3013/21 шлюб між батьками дитини розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».
Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання без реєстрації від 30.11.2021 № 245, ОСОБА_2 , 1989 року народження, разом із сином ОСОБА_3 , 2011 року народження, фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власницею житлового будинку загальною площею 49,8 кв. м., житловою - 20,9 кв. м., за адресою АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 1 1.05.2018 № 123633551 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ННВ № 835665 від 1 1.05.2018.
21.05.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали нотаріально посвідчену заяву, згідно з якою дали згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Німеччини, Іспанії, Республіки Польща та інших країн учасниць Шенгенської угоди, у період з 29.05.2019 по 29,05.2020 сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі їх разом або кожного окремо.
Як вбачається із рішення виконавчого комітету Яворівського району Львівської області від 18.08.2021 № 289, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено наступний порядок побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - перша, третя субота і неділя місяця з 08:00 год. до 18:00 год.
17.07.2025 працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 , згідно з яким ОСОБА_1 (батько), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 (бабуся), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 (дідусь), ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають та зареєстровані у будинку, який складається із 4 кімнат, загальною площею 87,9 кв. м., житловою - 52,9 кв. м, зі всіма комунальними зручностями. Умови проживання задовільні, помешкання мебльоване, наявні всі необхідні речі побуту та вжитку. Санітарно-гігієнічні умови на належному рівні. Для дитини виділено окрему кімнату, у кімнаті наявні робочий стіл, шафа, комп`ютер.
Згідно з довідкою управління статистики та населення (Мерія м. Бенідорм Іспанія) від 24.03.2023, яка перекладена з іспанської мови на українську, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована з 31.03.2022 за адресою АДРЕСА_4 , сходи 1, округ/секція: 3/10. Інші особи, вказані у записі: з 25.06.2018 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 02.04.2019 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 31.03.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з листа загальноосвітнього навчального закладу л`альмадрава від 11.07.2025, який перекладено з іспанської мови на українську, ОСОБА_3 (посвідка на проживання 0 НОМЕР_4 ), що народився в Україні ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у цьому закладі на поточний рік (2025/2026) та навчається у другому класі обов`язкової загальної освіти.
Відповідно до листа Головного управління Національної поліції Міністерства внутрішніх справ (відділення: Бенідорм Іспанія), який перекладено з іспанської мови на українську, ОСОБА_2 повідомила, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.07.2025 не повернувся додому. Приблизно о 18:30 год. 10.07.2025 вона отримала від колишнього чоловіка ОСОБА_1 повідомлення з фотографією, на якій він разом із сином, ймовірно в аеропорту. Колишній чоловік повідомив, що везе сина в Україну без її згоди.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.08.2025 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 301 672,10 грн.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є призваним на військову службу за призовом по мобілізації на особливий період. Вказане підтверджується Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 17.02.2023 № 42.
Відповідно до довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України від 22.09.2025, ОСОБА_1 за період з січня по липень 2025 рік отримав дохід у розмірі 372728,92 грн.
Згідно з службовою характеристикою від 23.09.2025, старший лейтенант ОСОБА_1 , який займає посаду начальника продовольчої служби тилу логістики ВЧ НОМЕР_1 , за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони. Як грамотний, працьовитий та дисциплінований військовослужбовець. ОСОБА_1 є учасником бойових дій на Донецькому та Запорізьких напрямках. Влітку 2023 року отримав поранення пов`язане з захистом батьківщини. Після чого, через стан свого здоров`я, був переведений в тил.
23.07.2025 та 24.07.2025 ОСОБА_2 зверталася із заявами до управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у яких просила встановити місце проживання сипа ОСОБА_7 разом із нею, а також здійснити обстеження житлово-побутових умов дитини, про що надати відповідний акт.
Як вбачається із листа (відповіді) управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 22.08.2025 № 1027/24.3.1, у розмові з ОСОБА_1 з`ясовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року проживав з матір`ю в Королівстві Іспанія. 11.07.2025 разом з батьком добровільно, без будь-якого примусу, повернувся в Україну.
У розмові з ОСОБА_7 з`ясовано, що він добровільно, без будь-якого фізичного чи психологічного примусу приїхав із своїм батьком в Україну. У подальшому не має бажання проживати з матір`ю та повертатись в Королівство Іспанія, планує продовжити навчання у місті Тернополі в Тернопільській загальноосвітній школі №16.
23.07.2025 повторно проведено розмову з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 пояснив, що 11.07.2025 привіз свого сина з Королівства Іспанія в Україну, оскільки мати дитини ОСОБА_2 зневажливо ставилась до ОСОБА_7 , вчиняла постійні сварки та булінг стосовно нього.
Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив, що хоче проживати та навчатись в Україні. Своє рішення він назвав усвідомленим і добровільним.
20.08.2025 проведено спілкування з ОСОБА_1 , батьком дитини, через застосунок Viber. У ході спілкування з`ясовано, що ОСОБА_1 після лікування повернувся на службу в Збройні Сили України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Найближчим часом планує оформити групу інвалідності і повернутись додому. Розглядаєможливість продовжити службу за місцем реєстрації та постійного проживання.
Стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_1 зазначив, що син категорично не бажає проживати з матір`ю, бачитись з нею, оскільки, на його думку, ОСОБА_2 вчиняє стосовно дитини психологічне насильство.
21.08.2025 в черговий раз здійснено візит за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою АДРЕСА_2 . У ході візиту обстежено умови проживання, проведено бесіди з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , бабусею дитини.
ОСОБА_7 запевнив, що зустрічатиметься з матір`ю, розмовлятиме з нею, але тільки у тому разі, якщо мати не буде чинити стосовно нього морально-психологічного тиску. Щодо спільного проживання з матір`ю та переїзду з нею в Іспанію, ОСОБА_7 категорично відмовився.
ОСОБА_8 , бабусі дитини, вказано на недопустимість чинення перешкод зустрічам і спілкуванню онука з матір`ю.
У ході візиту та під час розмов спеціалістами служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради постійно наголошувалось на недопустимості чинення перешкод у зустрічах, побаченнях, спілкуванню ОСОБА_7 з матір`ю. Неодноразово вказувалось на законодавчо встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання, навчання та розвитку дитини.
23.07.2025, 24.07.2025, 25.07.2025 проведено бесіди з ОСОБА_2 , матір`ю дитини.
У розмовах з ОСОБА_2 постійно наголошувалось на необхідності встановлення контакту з сином, на недопустимості вчинення конфліктних ситуацій в присутності дитини. ОСОБА_2 надано відповідні консультації, рекомендації, поради щодо налагодження стосунків з ОСОБА_7 , вирішення питання про подальше місце проживання дитини.
Як вбачається з характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 імені Володимира Левицького, ОСОБА_3 навчається у школі 01.09.2025. Зарекомендував себе за час навчання як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Володіє матеріалом на достатньо-середньому рівні, оскільки з 2022 року по серпень 2025 року перебував за кордоном, тому йому важче сприймати матеріал, у зв`язку з розбіжністю навчальних програм. Тато, бабуся й дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Завжди готові прийти на допомогу класу та школі. 
Водночас, якщо дитині виповнилося 14 років, то вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 2 листопада 2023 року (справа №592/7624/22), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Зібрані та досліджені докази вказують на те, що на час пред`явлення позову та розгляду даного спору органом опіки та піклування, сину сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 14 років, а тому він вправі самостійно обирати своє місце проживання.
Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ч. 5 ст. 19, ст. ст. 153, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування вважає, що підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 немає. 
При вирішенні спору суд виходить із наступних положень чинного законодавства України. 
Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини- дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері.
У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Стаття 171 СК закріплює положення про те, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колеги суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі N 148/1555/17 зазначено, що "рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму до дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року у справі N 333/1013/17 вказано, що "при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.
Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Статтею 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За змістом частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Аналогічні положення закріпленні у частині другій статті 29 ЦК України, якою визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У силу частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
За встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею до задоволення не підлягають, оскільки на момент звернення позивачки до суду із позовом ОСОБА_3 виповнилось чотирнадцять років, а тому він, відповідно до положень частини третьої статті 160 СК України та частини другої статті 29 ЦК України, вправі самостійно обрати собі місце проживання, що ним і було зроблено.
На час вирішення спору неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із батьком та відвідує школу. За місцем свого проживання йому створені належні умови для розвитку та відпочинку. Батько проявляє належну турботу про сина, займається його виховання.
За результатами розгляду справи судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із батьком.
В судовому засіданні судом заслухано думку неповнолітнього ОСОБА_3 , який вказав, що проживати із батьком було його рішення, яке він прийняв самостійно, оскільки батьком забезпечує належні умови проживання, виховання, навчання та безпеки. 
Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітнього ОСОБА_3 , здатний забезпечити сину належний рівень, як матеріального забезпечення, оскільки має власні джерела доходу, забезпечений житлом, а також фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку.
За вказаних обставин справи суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. 
Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, а тому на останню слід покласти усі понесені судові витрати у справі, відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - відмовити у повному обсязі.
Копію рішення направити сторонам у справі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресом: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса: вул. Шевченка, 1, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 43459222.

Головуючий суддя    	В. Л. Дзюбич