Справа № 344/18535/25 
Провадження № 22-ц/4808/799/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.
суддів:    Девляшевського В. А., Луганської В. М., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 19 лютого 2026 року, у складі судді Польської М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Васютин Ярослав Володимирович, до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Васютин Я. В. звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український міжнародний банк», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за №7828 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 10 913,92 грн, а також просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року заяву адвоката Васютина Я. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №68629510 відкритому 11 лютого 2022 року на підставі виконавчого напису №7828 вчиненого 20 січня 2022 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український міжнародний банк»заборгованості в розмірі 10 913,92 грн.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Васютин Я. В., до АТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О. В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задоволено. 
Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 20 січня 2022 року №7828 таким, що не підлягає виконанню. 
Стягнуто з АТ «Першій Український міжнародний банк, на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
У лютому 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Васютин Я. В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з АТ «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 8 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 605,60 грн судового збору, сплаченого позивачем за заяву про забезпечення позову за подання позовної заяви.
Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 лютого 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васютина Я. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Першій Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн та судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Васютин Я. В. на вказане додаткове рішення суду подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, таким що прийняте судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено факт детального структурування послуг професійної правничої допомоги та сам факт надання адвокатом правничих послуг апелянту-позивачу. Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що деяка частина послуг щодо витраченого часу і як наслідок понесених витрат є неспівмірна, при цьому суд не конкретизував, які саме послуги адвоката є не співмірними. Водночас, як вбачається із акту наданих послуг складеного та підписаного між позивачем та адвокатом, адвокатом фактично надані позивачу детально перелічені правничі послуги. Наведений розмір послуг адвоката відповідає ринковим цінам адвокатських послуг та не є завищеним.
Вважає, що об`єктивно об`єм виконаних робіт адвокатом і затрачений ним час відповідає заявленим до стягнення витратам на правничу допомогу, а розмір понесених позивачкою витрат на правничу допомогу підтверджений належними письмовими доказами. 
Суд не звернув увагу, що відповідачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката та доказів того, що гонорар адвоката є завищеним.
Зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат апелянт-позивач вважає, що в матеріалах справи відсутні.
Просить додаткове рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, стягнути з АТ «Першій Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 8 000 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевказане, розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду 16 березня 2026 року у справі № 522/7662/23.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн представник позивачки надав суду: договір №322/2025 про надання професійної правничої допомоги від 08.10.2025, рахунок №01/322/2025 від 04.02.2026 на суму 8 000 грн, та акт №01/322/2025 про надання послуг професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 грн від 05.02.2026.
Відповідно до акту №01/322/2025 про надання послуг професійної правничої допомоги від 05.02.2026 адвокат надав клієнту наступну професійну правничу допомогу: первинна правова консультація, аналіз та вивчення матеріалів справи наданими клієнтом 1 год. вартість 1 000 грн; складання та надсилання приватному виконавцю Кушніру О. В. заяви про надання для ознайомлення копій матеріалів виконавчого провадження 1 год. вартість 1 000 грн; складання та подання до суду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви 2 год. вартість 2 000 грн; складання та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 3 год. вартість 3 000 год.; складання та подання до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, 1 год. вартість 1 000 грн.
Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України (обґрунтованість і пропорційність розміру витрат до предмета спору), правомірно виснував про наявність підстав для зменшення заявленого розміру таких витрат.
Зокрема, суд обґрунтовано зменшив суму витрат до 5 000 грн, з огляду на те, що частина послуг щодо витраченого часу і як наслідок понесених витрат є неспівмірною.
Колегія суддів вважає, що зазначена в акті кількість витрачених годин на складання та надсилання приватному виконавцю заяви про надання для ознайомлення копій матеріалів виконавчого провадження (1 год.), складання та подання до суду заяви про забезпечення позову (2 год.), клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача (1 год.) не відповідає обсягу проведеної адвокатом роботи.
Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг у категорії справи відносно якої наявна усталена судова практика, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у цій справі є завищеною, а отже стягненню підлягають витрати на правову професійну допомогу у розмірі 5 000 грн. 
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у суду першої інстанції підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на неподання відповідачем відповідної заяви, є безпідставними. Наявність у матеріалах справи доказів не є безумовною підставою для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки такі витрати мають бути доведені, документально підтверджені та відповідати критеріям розумності й реальності з урахуванням обставин справи, що дає право суду оцінити їх та за необхідності зменшити.
Також безпідставними є посилання на те, що суд першої інстанції довільно зменшив витрати на правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано оцінивши докази, врахував складність справи й обсяг виконаної адвокатом роботи та навів належне обґрунтування неспівмірності заявлених витрат і підстав їх зменшення.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 19 лютого 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук
Судді: В. А. Девляшевський 
В. М. Луганська