ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/2344/25
Головуючий у першій інстанції – Овчарик В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1043/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Луговця О.А., Шитченко Н.В.,
учасники справи: 
позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі по тексту – АТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором №1994278181 від 30.10.2019, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 01.05.2025 становить 79990,88 грн, з яких 45011,18 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6,96 грн - заборгованість по річним процентам, 34972,74 грн - заборгованість по щомісячним процентам, також просило стягнути понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 30.10.2019 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1994278181, до умов якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 46 297 грн, строк користування 36 місяців, проценти при наданні кредиту: річні 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,99% від суми кредиту. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. 
Позивач вказував, що Умови кредитного договору № 1994278181 позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. 
30.10.2019 права вимоги за кредитним договором перейшли до АТ «Таксомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. 
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2026 у задоволенні позову АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що відсутні належні і допустимі докази щодо належного набуття позивачем прав вимоги від первісного кредитора.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Таскомбанк» просить рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви.
Вказує, що сторони погодили, що первісний кредитор має право щодня відступати новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальника. Підписання відповідних Реєстрів прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача кредитних справ за кредитними договорами регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між сторонами.
Зауважує, що майбутня вимога є індивідуалізована через підписання Реєстру права вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 від 31.10.2019, де вказаний саме договір, який укладено між первісним кредитором та відповідачем. Таким чином, суд першої інстанції недостатньо дослідив цю обставину. Тобто, позивачем доведено факт набуття відповідних прав вимоги до відповідача.
Стверджує, що договір підписаний сторонами та стягнення суми боргу є правомірним відповідно до законодавства, а також обов`язок виконання зобов`язання за кредитним договором передбачено в законодавстві, судовій практиці та в практиці ЄСПЛ.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За матеріалами справи, 30.10.2019 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір № 1994278181, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 46 297,00 грн, строк користування 36 місяців, проценти загальні річні - 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,99 % від суми кредиту (а.с. 6, 7).
У п.1.3. договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №4278181, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.1.4 договору підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за вказаними реквізитами.
30.10.2019 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4278181, в якому міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с. 6 зворот).
Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № 1994278181 від 30.10.2019 та виписками по особовому рахунку відповідачки умови кредитного договору позичальником виконувалися неналежним чином, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Станом на 01.05.2025 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 79 990,88 грн, яка складається з 45 011,18 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена), 6,97 грн заборгованість по відсоткам (в т. ч. прострочені), 34 972,74 грн - заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) (а.с. 16-19, 30-79).
07.10.2016 АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» уклали договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає Новому кредитору за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права Вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором (а.с. 21-24).
Відповідно до реєстру прав вимоги від 31.10.2019 до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором 1994278181 на загальну суму 46 297,00 грн (а.с. 28).
Із платіжної інструкції банку № 561041778 від 31.10.2019 вбачається, що АТ «Тасокмбанк» на виконання договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 перерахувало ТОВ «ФК «ЦФР» 1 838 603,39 грн (а.с. 29).
Відмовляючи в задоволенні позову АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні належні і допустимі докази щодо належного набуття позивачем прав вимоги від первісного кредитора
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, враховує наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За матеріалами справи, 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого первісний кредитор передає Новому кредитору за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права Вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.
Пунктом 3.4. договору передбачено, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
На підтвердження права вимоги за кредитним договором № 1994278181 від 30.10.2019 до ОСОБА_1 матеріали справи містять:
- Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк»;
- Реєстр прав вимог до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 31.10.2019, де вказано ОСОБА_1 ;
- Платіжна інструкція банку № 561041778 від 31.10.2019.
Разом з тим, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 1994278181 від 30.10.2019, апеляційний суд враховує наступне.
За матеріалами справи, 30.10.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у сумі 46297,00 грн, строком на 36 місяців, початковий процент при наданні кредиту 1,50%; 40 грн/м від суми кредиту, щомісячні проценти 3,99% від суми кредиту, річні проценти загальні 0,01% від суми боргу за договором. 
Відповідно до п. 1.3. договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №4278181, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 1.4 договору підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за вказаними реквізитами.
У розділі 3 реквізити та підписи сторін зазначений власноручний підпис позичальника ОСОБА_1 .
До кредитного договору надані підписані ОСОБА_1 власноручним підписом паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4278181 від 30.10.2019; заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.10.2019; повідомлення про відступлення прав вимог від 30.10.2019.
Також надано умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», затверджені Наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» Моложавої О. М. № 20 від 18.09.2019.
На підтвердження позовних вимог АТ «Таскомбанк» надано розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1994278181 від 30.10.2019, за яким станом на 01.05.2025 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 79 990,88 грн, з яких: 45 011,18 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 6,97 грн - заборгованість по відсоткам (в т. ч. прострочені).
Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що 30.10.2019 позичальнику перераховано кредитні кошти у сумі 46297,00 грн, на що посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, враховуючи наступне. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що надані скаржником виписки по особовим рахункам, розрахунок заборгованості є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача.
Як передбачено п. 63 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Позивачем надано виписки по рахунках, які не містить всіх необхідних реквізитів, передбачених п. 63 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України»: особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку, дати складання (а.с. 30-79).
Всупереч твердженням позивача наявні в матеріалах справи виписки за особовими рахунками, незважаючи на зазначення в них облікового періоду з 30.10.2019 по 01.05.2025, охоплюють лише період з 30.10.2019 по 30.06.2021 і не містять жодної інформації про перерахування на визначений у договорі рахунок, саме 30.10.2019 кредиту в сумі 46297,00 грн.
Матеріали справи не містять також доказів перерахування коштів у сумі 31000,00 грн, враховуючи, що умовами Кредитного договору у п. 1.4 кредитного договору підписаного ОСОБА_1 власноручним підписом та ТОВ «ФК «ЦФР» № 4278181 від 30.10.2019 (а.с. 6-7), передбачено зарахування на рахунок ОСОБА_1 відкритому у АТ «Ідеа Банк».
Надана позивачем виписка по особовому рахунку не містять інформації про рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ідеа Банк».
Не узгоджується з даними виписки і розрахунок заборгованості станом на 01.05.2025. (а.с. 16) наданий позивачем для підтвердження розміру заборгованості, оскільки суми визначені у розрахунку, як оплата коштів, відсутні у наданій виписці у період з 02.12.2019 по 04.12.2019 (а.с. 35 зворот).
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки розрахунок заборгованості, складений АТ «Таскомбанк», не є первинним бухгалтерським документом і сам по собі не підтверджує отримання особою кредиту, відтак не є належним доказом існування заборгованості. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі цих документів.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відсутність достовірних і допустимих доказів про набуття позивачем права вимоги щодо заборгованості по кредиту від первісного кредитора, право якого є похідним.
Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк». 
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 22.06.2026.
Головуючий Судді :