Справа № 344/3025/26 
Провадження № 2-о/344/179/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Польської М.В.,
секретаря судового засідання Соляник Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук Лілія Романівна, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення,- 
В С Т А Н О В И В: 
Заявник в інтересах якої діє адвокат у лютому 2026 року звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою, в якій просила встановити факт державної реєстрації Бердянським бюро технічної інвентаризації (комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради) - реєстровий № 10936 (книга 31 та 39) права власності на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 30.6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог заяви зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули на праві власності квартиру загальною площею 30.6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що видане Свідоцтво на право власності на житло від 23.10.1993 року Технічний паспорт на квартиру 23.10.1993 року зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 30.05.1996 року нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 365/96г та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_1 успадкувала 1 / 2 квартири, яка належала померлому. 27.06.1996 року Бердянським підприємством з технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення, про факт спадкування ОСОБА_1 1/2 квартири, що розташована: АДРЕСА_1 , записано в реєстрову книгу № доп.39 за реєстровим номер 10936. Згідно довідки від 27.09.2025 року № 2615-7002317440 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа та 28.11.2025 року звернулась в Центр надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію прав. Однак 09.12.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Гардабура-Черпак Тетяна Василівна, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області прийнято рішення № 82290769 про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. З посилання на норми законодавства просила заяву задовольнити.
03.03.2026 року заінтересована особа2 подала відзив, в якому вимоги заперечила, оскільки у разі в т.ч. втрати документа на право власності, власник може звернутися з позовом про визнання права власності за ст..392 ЦК України, так як державна реєстрація є лише засвідченням факту набутого права власності. Відповідачем в такому випадку має бути особа, яка не визнає право власності на майно позивача у зв`язку з відсутністю у нього належного документа. Разом з тим, право власності у заявниці ОСОБА_1 не втрачене, проте неможливо отримати паперовий документ з Бердянського МБТІ, який посвідчує державну реєстрацію її права на вказану квартиру, про що і стосувалась відмова державного реєстратора від 09.12.2025 року на видачу підтвердження проведення реєстраційних дій.
21.04.2026 року представник заявника подала додаткові пояснення по справі.
Заявник та представник в судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи проводити без їх участі, вимоги заяви підтримали та просили задовольнити.
Заінтересована особа1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подала письмову заяву в якій вимоги підтримала.
03.03.2026 року заінтересована особа2 подала відзив.
Заінтересована особа3 у судові засідання не з`явились, заяви щодо даної справи не подавала.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули на праві власності квартиру загальною площею 30.6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано Свідоцтво на право власності на житло від 23.10.1993 року.
Технічний паспорт на квартиру складено 14 вересня 1993 року та 23.10.1993 року зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за № Доп.31 під реєстром № 10936. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що посвідчено копією свідоцтва про смерть. 
30.05.1996 року нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1249. Відповідно до даного Свідоцтва ОСОБА_1 успадкувала 1 / 2 (одну другу) квартири, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 23.10.1993 року, зареєстрованого в Бердянському міжміському бюро технічної інвентаризації (надалі БТІ), реєстровий № 10936. 
27.06.1996 року Бердянським підприємством з технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення, про факт спадкування ОСОБА_1 1/2 квартири, що розташована: АДРЕСА_1 , записано в реєстрову книгу № доп.39 за реєстровим номер 10936. 
Територія Бердянської міської територіальної громади, на якій зареєстроване комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради віднесена до територій, тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 27.02.2022 року і до теперішнього часу.
Згідно довідки від 27.09.2025 року № 2615-7002317440 – ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. 
28.11.2025 року ОСОБА_2 звернулась в інтересах ОСОБА_1 в Центр надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію прав. 
09.12.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Гардабура-Черпак Тетяна Василівна, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області прийнято рішення № 82290769 про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. 
Підставою відмови зазначено, що згідно відповіді на запит від виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за номером 06-1241/02-13 від 04.12.2025 року відповідно до наказу Міністерства розвитку громад на території України № 376 від 28.02.2025, зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 11.03.2025 року за № 380/43786, архівні матеріали, включаючи інвентаризаційні справи комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, наразі перебувають під контролем окупаційної адміністрації російської федерації, що унеможливлює отримання достовірних відомостей про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна на відповідній території. Крім того, наразі комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради не релоковане на підконтрольну Уряду України територію та не здійснює господарської діяльності. Тому, надання інформації, зазначеної у запиті є технічно неможливим.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
З огляду на ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті. 
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
В ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, які суд може розглянути. У вказаному переліку не зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту володіння будинком. 
Разом з тим, в ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. 
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
При вирішенні питання про виникнення у особи права власності на нерухоме майно потрібно розмежовувати час і підстави його виникнення, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності, що визначаються зокрема на час вчинення правочину, а також згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. 
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В ідповідно до ч. 1, ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 
01 липня 2004 року було прийнято Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який визначав правові, економічні, організаційні засади створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 
Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. 
До 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації. Документами, що підтверджували право власності, були в т.ч. свідоцтво про право власності, договір купівлі продажу, виписка з реєстру та інші документи, видані БТІ. 
Згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент його прийняття) до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). 
Пункт 1.4 Тимчасового положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. 
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. 
Так, відповідно до ч.1, 2, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. 
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Обгрунтовуючи необхідність встановлення факту за вимогами заяви, сторона заявника зазначала про необхідність такого для отримання компенсації за втрачене житло за програмою «єВідновлення», на підставі Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України», який набрав чинності 22 травня 2023 року та Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381 (пунктом 6 якого визначено, що компенсація надається виключно за умови, що відомості про право власності на пошкоджений об`єкт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Отже, як для отримання компенсації для відновлення об`єктів нерухомого майна, так і для отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна необхідною є наявність інформації про об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Що стосується заперечень зі сторони заінтересованої сторони2, то такі відхиляються судом, оскільки заявниця не втратила документи, в неї є в наявності оригінали: Свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1993р., Свідоцтво про право на спадщину за законом (на половину квартири яка була спільною власністю подружжя, після смерті чоловіка), Технічний паспорт на об`єкт нерухомості, які реєструвались в порядку законодавства на час їх видачі. А з 01.07.2004 року закон про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно передбачив інший порядок реєстрації прав. А отже, оскільки заявник на законних підставах є безспірним власником житла, однак відсутнє підтвердження БТІ про реєстрацію через перебування надавача інформації на непідконтрольній Україні території, а отже відсутня об`єктивна можливість підтвердити такий факт реєстрації за відсутності обміну інформацією.
Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо в т.ч. згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством непередбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 258-259, 263-265, 268, 315-316, 319, 354-355 ЦПК України, суд,- 
В И Р І Ш И В :
Задовольнити заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук Лілія Романівна, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення.
Встановити факт державної реєстрації Бердянським бюро технічної інвентаризації (комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради) - реєстровий № 10936 (книга 31 та 39) права власності на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 30.6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 01 травня 2026 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА